ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа № 905/1965/19 (905/1856/19) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
Катеринчук Л.Й. - головуючої, Жукова С.В., Пєскова В.Г.
за участю секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
представник - адвокат Єгоров В.С. (довіреність від 13.05.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН №1292 від 04.11.2017)
відповідач, боржник - Акціонерне товариство "К.Енерго"
представник - адвокат Жуков А.О. (довіреність від 25.09.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5212 від 19.10.2018)

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Східного апеляційного господарського суду 
від 06.08.2020
у складі колегії суддів: Шевель О.В. (головуюча), Білоусова Я.О., Крестьянінов О.О.
та рішення Господарського суду Донецької області 
від 12.03.2020
у складі судді Зекунова Е.В.
у справі №905/1856/19
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Акціонерного товариства "К.Енерго"
про стягнення 73 768 290, 77 грн. 
в межах справи №905/1965/19
за заявою Приватного акціонерного товариства "Науково-виробнича компанія "Гірничі машини" 
до Акціонерного товариства "К.Енерго" 
про банкрутство
ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ 
1. 03.09.2020 поштовим відправленням через Східний апеляційний господарський суд Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою №39/5-1600-20 від 03.09.2020 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2020 та рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі №905/1965/19 (905/1856/19) в порядку статей 286-288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.
2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №905/1965/19 (905/1856/19) визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Жукова С.В., Пєскова В.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.09.2020.
3. Ухвалою Верховного Суду від 12.10.2020 касаційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" №39/5-1600-20 від 03.09.2020 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2020 та рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі №905/1965/19 (905/1856/19) залишено без руху у зв`язку з тим, що скаржником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі; надано скаржнику строк на усунення недоліків касаційної скарги до 27.10.2020.
3.1. 26.10.2020 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 12.10.2020 АТ "НАК "Нафтогаз України" надало Касаційному господарському суду оригінал платіжного доручення №0000011002 від 21.10.2020 про сплату судового збору на суму 7 684 грн. за подання касаційної скарги у цій справі.
4. Ухвалою Верховного Суду від 11.11.2020 поновлено АТ "НАК "Нафтогаз України" строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі №905/1965/19 (905/1856/19) за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2020 та рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020, призначено розгляд касаційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" на 26.11.2020 о 10:15.
5. 26.11.2020 на електронну адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява Акціонерного товариства "К.Енерго" (далі - АТ "К.Енерго") про відвід колегії суддів Касаційного господарського суду: Катеринчук Л.Й. - головуючої, Жукова С.В., Пєскова В.Г. у розгляді справи №905/1965/19 (905/1856/19) (вх. КГС ВС №6972/2020Д3 від 26.11.2020).
5.1. Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2020 заяву АТ "К.Енерго" від 26.11.2020 про відвід колегії суддів Касаційного господарського суду: Катеринчук Л.Й. - головуючої, Жукова С.В., Пєскова В.Г. у розгляді справи №905/1965/19 (905/1856/19) залишено без задоволення.
6. 25.11.2020 на електронну адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшов відзив АТ "К.Енерго" на касаційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України", підписаний електронним цифровим підписом Жукова Андрія Олександровича, який у статусі адвоката представляє інтереси АТ "К.Енерго".
Отже, відзив АТ "К.Енерго" відповідає вимогам статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" до оригіналу електронного документа та приймається Судом до уваги під час касаційного перегляду судових рішень у справі №905/1965/19 (905/1856/19).
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст вимог позивача
7. 02.10.2019 поштовим відправленням АТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з АТ "К.Енерго" (далі - відповідач) заборгованості на суму 73 768 290, 77 грн., з яких 24 803 706, 62 грн. пені, 5 210 308, 45 грн. - 3% річних та 43 754 275, 69 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем, як покупцем, грошового зобов`язання щодо своєчасного розрахунку з позивачем-продавцем за поставлений природний газ.
8. Позовні вимоги обґрунтовано такими обставинами:
8.1. 03.02.2014 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та АТ "К.Енерго" (покупець) укладено Договір №2335/14-КП-41 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), згідно з пунктом 1.1. якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору; пунктом 6.1. Договору визначено порядок розрахунків за договором та погоджено обов`язок покупця здійснити оплату за поставлений природний газ виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу; остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
8.2. Позивач зазначив, що на виконання умов Договору ним передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 327 975 792, 03 грн., про що складено акти приймання-передачі природного газу та надано їх як додатки до позову. Відповідач у порушення пункту 6.1. договору постачання своєчасно не розрахувався за поставлений природний газ, що стало підставою для нарахування позивачем пені згідно з пунктом 7.2. цього договору та застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.
8.3. Як підставу позову визначено положення статей 11, 509, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 173-175, 193, 216, 218, 230, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
9. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 07.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1856/19, призначено у справі підготовче засідання; ухвалою суду 05.12.2019 матеріали справи №905/1856/19 передано для розгляду спору в межах справи №905/1965/19 про банкрутство АТ "К.Енерго".
10. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 13.01.2020 справу №905/1856/19 прийнято до провадження суддею Зекуновим Е.В., який розглядає справу №905/1965/19 про банкрутство АТ "К.Енерго", та ухвалено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.
Розгляд справи в суді першої інстанції та прийняте ним рішення
11. 12.03.2020 рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/1965/19 (905/1856/19) у задоволенні позову відмовлено.
12. Місцевий суд, керуючись положеннями статей 11, 525, 526, 629, 655, 692 ЦК України, статті 193 ГК України, статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальниками природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 (далі - Порядок №217), дійшов таких висновків:
12.1. Судом ураховано обставини зміни найменування позивача, як сторони Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014, з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а також обставини зміни повного та скороченого найменування відповідача із Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на Акціонерне товариство "К.Енерго".
12.2. Позивач на виконання умов Договору №2335/14-КП-41 купівлі-продажу природного газу від 03.02.2014 та додаткових угод №1 від 18.04.2014, №2 від 22.05.2014, №3 від 10.06.2014, №4 від 16.09.2014, №5 від 17.11.2014, №7 від 16.12.2014 до нього, передав у власність відповідача у 2014 році за актами приймання-передачі природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 у цілях його використання виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (пункти 1.1., 1.2. Договору), що зумовило обов`язок відповідача прийняти та оплатити за природний газ виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу з остаточним розрахунком за фактично переданий природний газ до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. Договору).
12.3. Судом встановлено, що сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін; строк дії договору в частині реалізації природного газу становить з 01.01.2014 по 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11 Договору).
12.4. Суд встановив, що у період з січня по грудень 2014 року позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 327 975 792, 03 грн. відповідно до актів приймання-передачі природного газу, копії яких долучено до матеріалів справи. За поставлений позивачем природний газ на підставі Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 відповідач здійснював оплату несвоєчасно, тобто з порушенням строків оплати згідно з пунктом 6.1. цього Договору; станом на дату проведеного позивачем розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат за відповідачем обліковувався основний борг за Договором №2335/14-КП-41 від 03.02.2014.
12.5. Відповідач проти позову заперечив та доводив, що розрахунки з позивачем були здійснені відповідачем шляхом розподілу коштів із застосуванням спецрахунків (відповідно до постанови КМУ від 18.06.2014 №217) та із здійсненням розрахунків із залученням бюджетних субвенцій на підставі статей 14, 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"; підписанням протокольних рішень відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 №20 сторони фактично змінили порядок здійснення взаєморозрахунків і їх було здійснено у повному обсязі.
Відповідач зауважив, що під час розрахунків шляхом розподілу коштів із застосуванням спецрахунків на підставі постанови КМУ №217 від 18.06.2014 покупець - АТ "К.Енерго" був позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність оплати за поставлений природний газ, що фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами їх перерахування.
12.6. Надаючи оцінку діям відповідача-покупця щодо здійснення розрахунку з позивачем за поставку природного газу, суди виходили із спеціального правового регулювання спірних правовідносин як таких, що виникли між гарантованим постачальником природного газу та теплопостачальною організацією.
З огляду на алгоритм здійснення розрахунків з постачальниками природного газу відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та Порядку №217, місцевий суд дійшов висновку, що під час виконання Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 в частині оплати вартості поставленого природного газу сторони повинні керуватися реєстрами нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, які затверджуються НКРЕКП відповідно до Порядку №217.
Судом встановлено, що на виконання вимог статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" відповідач відкрив рахунки зі спеціальним режимом використання; розрахунки між сторонами за Договором №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 проводилися в порядку та на умовах, визначених постановою КМУ №217 від 18.06.2014, відповідно до нормативів перерахування коштів, прийнятих на підставі постанов НКРЕКП.
За таких обставин, місцевий суд погодився з доводами АТ "К.Енерго" про те, що відповідач був позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків з позивачем за Договором №2335/14-КП-41 від 03.02.2014, які здійснювалися шляхом автоматичного перерахування грошових коштів, сплачених споживачами природного газу, із рахунків зі спеціальним режимом використання на рахунки позивача за визначеними нормативами, що фактично усунуло відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд.
12.7. Судом встановлено, що розрахунки між позивачем та відповідачем частково здійснювалися із залученням бюджетних субвенцій на підставі статей 14, 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" відповідно до укладених 12.12.2014 між позивачем, відповідачем та іншими учасниками розрахунків договорів про організацію взаєморозрахунків №1300/30 - №1315/30, умовами яких передбачено, що ПАТ "Київенерго" перераховує на рахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" кошти на загальну суму 48 094 210, 23 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ відповідно до Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014.
З огляду на встановлене, місцевий суд дійшов висновку, що частина основного боргу за Договором №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 на суму 48 094 210, 23 грн. була погашена за рахунок коштів державного бюджету, у зв`язку з чим у відповідача-покупця не було можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків у цій частині заборгованості з оплати вартості поставленого позивачем природного газу, оскільки державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ за рахунок бюджетних субвенцій.
12.8. Зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, місцевий суд дійшов висновку, що відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставку природного газу, які здійснювалися за участі коштів державного бюджету та коштів населення як безпосередніх споживачів теплової енергії, виробленої відповідачем із поставленого позивачем природного газу, тому відсутні підстави для застосування до відповідача заходів відповідальності, передбачених пунктом 7.2. цього договору, та наслідків порушення грошового зобов`язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції та прийняте ним рішення 
13. 06.08.2020 постановою Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у цій справі залишено без змін.
13.1. Апеляційний суд надав оцінку вимогам апеляційної скарги позивача щодо скасування рішення місцевого суду та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог, які обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору в частині своєчасного розрахунку за поставлений позивачем природний газ; відсутністю у договорах про організацію взаєморозрахунків імперативних вимог щодо порядку проведення розрахунків за природний газ; помилковістю висновків місцевого суду про те, що наслідком укладення спільних протокольних рішень у цій справі є зміна порядку і строку проведення розрахунків; частковим погашенням основного боргу на суму 48 094 210, 23 грн. із залученням бюджетних субвенцій на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків, тоді як решта заборгованості за поставку природного газу була сплачена власними коштами відповідача, обставинам чого місцевому суду належало надати оцінку з огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №921/739/17-г/5.
13.2. В апеляційній скарзі позивач зауважив, що жодним нормативним актом не передбачено як обов`язку здійснювати розрахунки між продавцем та постачальником природного газу виключно із рахунку зі спеціальним режимом використання позивача на рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача, так і заборони на здійснення розрахунків поза межами механізму автоматичного розподілу коштів; водночас, відповідач не був обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань та у разі загрози виникнення заборгованості мав можливість сплачувати кошти зі свого поточного рахунку на поточний рахунок позивача зі спеціальним режимом використання задля уникнення прострочення сплати боргу перед позивачем.
На підтвердження своїх доводів у цій частині позивач зіслався на правові висновки Верховного Суду у постановах від 21.02.2018 у справі №910/16072/16 та від 12.06.2018 у справі №922/1010/16.
13.3. Апеляційний суд взяв до уваги обставини здійснення між сторонами спору розрахунків за Договором №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 у листопаді-грудні 2014 року та у січні 2015 року шляхом розподілу коштів із застосуванням спецрахунків відповідно до постанови КМУ №217 від 18.06.2014, а також у грудні 2014 року із здійсненням розрахунків із залученням бюджетних субвенцій на підставі статей 14, 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" згідно з договорами від 12.12.2014 про організацію взаєморозрахунків на загальну суму 48 094 210, 23 грн.
Апеляційним судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 на загальну суму 327 975 792, 03 грн., окрім останнього платежу на суму 52 480 702, 54 грн. від 16.01.2017, була погашена до 21.01.2015, що підтверджується довідкою по операціях по ПАТ "Київенерго" за період з 01.01.2014 по 31.12.2017.
Апеляційний суд встановив, що позивач не заперечував факту повного погашення відповідачем заборгованості, однак, зауважив, що погашення основного боргу з оплати вартості поставленого у 2014 році природного газу здійснювалося несвоєчасно та з порушенням визначених Договором №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 строків оплати (період прострочення платежу розпочався з 15.02.2014).
13.4. Спростовуючи доводи позивача про підставність нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу 48 094 210, 23 грн., що була погашена із залученням субвенцій з державного бюджету, апеляційний суд зазначив, що при розрахунках з позивачем-постачальником за рахунок бюджетних субвенцій на підставі статей 14, 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" відповідач не мав можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, оскільки встановлений державою спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих бюджетних субвенцій на свій розсуд; апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що розрахунки за поставку природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету здійснюються автоматично шляхом перерахування зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача-постачальника з призначенням платежу "пункт 24 статті 14 та пункт 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік".
Апеляційний суд зауважив, що внаслідок підписання договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був урегульований Договором №2335/14-КП-41 від 03.02.2014, порядок розрахунків; за таких обставин, суд спростував, як необґрунтовані, доводи позивача про відсутність встановлення сторонами іншого порядку розрахунків за поставлений відповідачу природний газ у 2014 році з посиланням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 16.01.2020 у справі №912/685/19 про те, що підписання сторонами договору про організацію взаєморозрахунків і виконання його положень свідчить про фактичну зміну порядку і строків оплати за поставлений відповідачу природний газ.
За таких обставин, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про зміну сторонами спору умов Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 шляхом підписання 12.12.2014 договорів про організацію взаєморозрахунків та відсутність у зв`язку із цим підстав для нарахування відповідачу пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу 48 094 210, 23 грн., що її було погашено за рахунок бюджетних субвенцій.
13.5. Апеляційним судом встановлено, що за доводами позивача, решта суми боргу за поставлений природний газ 279 881 581, 80 грн. (327 975 792, 03 грн. - 48 094 210, 23 грн.) сплачена за рахунок власних коштів відповідача, що підтверджується наданими позивачем доказами (витягом по операціях за договором, сальдо по договору).
Разом з тим, сальдо по договору, на яке зіслався позивач, не містить відомостей щодо шляхів погашення боргу, водночас, із долученої до матеріалів справи довідки по операціях ПАТ "Київенерго" за період з 01.01.2014 по 31.12.2017 вбачається, що погашення боргу здійснювалося двома способами: згідно з договорами про організацію взаєморозрахунків, яким було надано оцінку судом, та шляхом розподілу коштів із застосуванням спецрахунків згідно з постановою КМУ №217 від 18.06.2014 (том 1, а.с. 45, 47).
Апеляційний суд встановив, що відносно останнього платежу від 16.01.2017 на суму 52 480 702, 54 грн., то у довідці по операціях ПАТ "Київенерго" за період з 01.01.2014 по 31.12.2017 та у наданій позивачем до суду апеляційної інстанції банківській виписці відсутні відомості щодо порядку сплати та розподілу коштів (том 2, а.с. 174). 
Водночас, апеляційним судом встановлено, що у судовому засіданні 14.07.2020 представниками сторін підтверджено, що всі платежі, в тому числі й останній (16.01.2017), здійснювалися і зараховувалися на рахунок позивача у порядку, встановленому постановою КМУ №217 від 18.06.2014.
13.6. Апеляційним судом ураховано, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України №1730-VII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730-VIII), положеннями частини третьої статті 7 якого, як нормою прямої дії, встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Суд зауважив, що застосування приписів частини третьої статті 7 Закону №1730-VIII не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом, правовий висновок про що зроблено Верховним Судом у постановах від 06.06.2018 у справі №925/770/17, від 01.04.2019 у справі №922/2784/18, від 16.01.2020 у справі №922/939/19, від 22.01.2020 у справі №917/602/19, від 26.03.2020 у справі №925/853/19, від 27.05.2020 у справі №910/17428/18. 
Апеляційний суд встановив, що у період з січня по грудень 2014 року відповідачем прийнято за актами приймання-передачі природний газ, поставлений позивачем, на загальну суму 327 975 792, 03 грн., яку було частково погашено до 21.01.2015, а сума боргу в розмірі 52 480 702, 54 грн., як останній платіж, перерахована відповідачем на користь позивача 16.01.2017.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин у частині оплати вартості природного газу, яку здійснено до 21.01.2015, застосовуються положення Закону №1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016, тому нараховані позивачем на суму боргу 275 495 089, 49 грн. (погашена до 30.11.2016) пеня, інфляційні втрати та проценти річних не підлягають задоволенню.
13.7. Апеляційним судом встановлено, що останній платіж на суму 52 480 702, 54 грн. було проведено 16.01.2017 та, як встановлено місцевим судом і не спростовано позивачем під час апеляційного провадження, зазначена сума боргу входить до складу заборгованості 279 881 581, 80 грн., яку було погашено із застосуванням спецрахунків відповідно до постанови КМУ №217 від 18.06.2014 на підставі нормативів перерахування коштів, прийнятих відповідно до постанов НКРЕКП; зазначені обставини представник позивача підтвердив у наданих суду апеляційної інстанції усних поясненнях у судовому засіданні 14.07.2020.
Апеляційний суд зауважив, що у зв`язку із прийняттям Порядку №217 державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд і полягає в автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник зі спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, самостійно розподіляються уповноваженим банком згідно із затвердженим постановами НКРЕКП алгоритмом і перераховуються на рахунок позивача-постачальника природного газу. 
На підтвердження зазначених висновків апеляційний суд зіслався на правові позиції Верховного Суду у постановах від 03.04.2019 у справі №906/278/18, від 24.07.2019 у справі №918/553/18, від 17.12.2019 у справі №922/932/19, від 03.03.2020 у справі №908/2648/18, від 18.03.2020 у справі №908/2304/18, від 31.03.2020 у справі №917/530/19 та від 27.05.2020 у справі №914/1029/19.
З огляду на таке, апеляційний суд спростував, як необґрунтовані, доводи позивача про те, що відповідач не був обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань у визначений договором строк і зауважив на встановленому державою спеціальному режимі проведення розрахунків за поставлений природний газ із застосуванням спецрахунків, які споживач (покупець) природного газу відкриває в уповноваженому банку та не має можливості здійснювати вплив на рух коштів по таких рахунках.
13.8. Щодо посилань позивача на правові позиції Верховного Суду у постановах від 31.07.2019 у справі №921/739/17-г/5, від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та від 26.06.2020 у справі №904/1210/18 апеляційний суд зазначив про неподібність правовідносин у цих справах із справою, що розглядається, а саме щодо здійснення нарахувань на суми заборгованості, сплачені відповідно до Порядку №217; у постанові 26.06.2020 у справі №904/1210/18 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду зроблено правовий висновок щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", яка не поширюється на правовідносини у справі №905/1965/19 (905/1856/19), оскільки такі урегульовані Порядком №217, затвердженим постановою КМУ №217 від 18.06.2014.
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника (позивача у справі)
14. Скаржник доводив неправильне застосування місцевим та апеляційним судами положень статей 6, 11, 525, 526, 599, 612, 625, 626, 629 ЦК України, статей 42, 193 ГК України, статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", порушення судами норм процесуального права (статей 3, 7, 13, 38, 86, 236 ГПК України) та прийняття рішення про відмову у позові про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне проведення розрахунку з позивачем за поставлений природний газ без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/16072/16, від 17.04.2018 у справі №918/1395/15 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №904/1210/18.
15. Скаржник зауважив, що сторони спору у договорі постачання (пункт 6.1. договору) визначили обов`язок споживача за відсутності або несвоєчасності надходження грошових коштів через рахунок із спеціальним режимом використання споживача (відповідача) здійснити розрахунок з позивачем-постачальником власними коштами у строки, передбачені договором; водночас, умовам договору (пункт 6.2. договору) передбачено, що відповідач-споживач, як теплопостачальна організація, не обмежується у здійсненні розрахунків з АТ "НАК "Нафтогаз України" (позивач) лише з його поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, відкритим в уповноваженому банку згідно з Порядком №217.
16. Скаржник аргументував, що відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити оплату вартості використаного природного газу грошовими коштами, навіть у разі відсутності коштів на рахунках із спеціальним режимом використання; за твердженням скаржника, відповідач не був позбавлений можливості сплатити заборгованість власними коштами, а відтак, впливати на стан розрахунків з позивачем.
17. Скаржник зауважив, що в силу приписів статей 525, 526, 599, 612 ЦК України та статті 193 ГК України, боржник (відповідач) не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо.
18. Скаржник доводив, що статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання" та пунктами 7, 8, 9, 12 Порядку №217 визначено алгоритм здійснення розрахунків за поставлений гарантованим постачальником природний газ та встановлено обов`язок споживачів проводити оплату за спожитий газ виключно через рахунки із спеціальним режимом використання; водночас, законодавством не встановлено заборони на проведення оплати за газ шляхом перерахування коштів з власного поточного рахунку покупця, як теплопостачальної організації, на поточний рахунок гарантованого постачальника природного газу (продавця) із спеціальним режимом використання.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу
19. Відповідач заперечував проти доводів позивача, викладених у касаційній скарзі, та зауважив, що оплата поставленого позивачем природного газу у спірний період проводилася в порядку та на умовах, визначених постановою КМУ №217 від 18.06.2014, відповідно до нормативів перерахування коштів, прийнятих на підставі постанов НКРЕКП згідно з умовами пункту 6.2. Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014, а остаточний розрахунок здійснено на підставі спільних протокольних рішень відповідно до постанови КМУ №20 від 11.01.2005; за таких обставин, відповідач був позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків з позивачем як гарантованим постачальником природного газу, тому нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на основний борг є безпідставним.
На підтвердження своїх доводів відповідач звернувся до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду 17.12.2019 у справі №922/932/19, 31.03.2020 у справі №917/530/19 та 18.03.2020 у справі №908/2304/18.
20. Відповідач зауважив на помилковості посилань позивача на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2020 у справі №904/1210/18, оскільки за наслідком касаційного перегляду зазначеної справи спір не було вирішено по суті (справу направлено на новий розгляд), а постанова від 26.06.2020 стосувалася інших правовідносин, які не є тотожними із спірними правовідносинами у справі №905/1965/19 (905/1856/19), та містить правові висновки щодо застосування постанови КМУ №792 від 30.09.2015, тоді як правовідносини між сторонами спору врегульовано положеннями постанови КМУ №217 від 18.06.2014. 
21. Відповідач зазначив, що розрахунки із залученням бюджетних субвенцій здійснено на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків, які підписані представником позивача та не оскаржувались у судовому порядку; внаслідок укладення цих договорів сторони спору фактично змінили передбачені договором порядок і строки проведення взаєморозрахунків, що виключає можливість застосування до відповідача штрафних санкцій (пені) та нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу.
22. Відповідач доводив, що за Договором №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 природний газ поставлявся виключно для виробництва теплової енергії (пункт 1.2. договору) та переданий відповідачу за актами приймання-передачі природного газу "для виробництва теплової енергії", що зумовлює застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 7 Закону №1730-VIII про заборону нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, що виник до набрання чинності цим Законом 30.11.2016; на підтвердження своїх доводів відповідач зіслався на висновки Верховного Суду у постанові 21.03.2018 у справі №905/403/17.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
23. Діючи в межах повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваних судових рішень в межах доводів касаційної скарги згідно з пунктами 14-18 описової частини цієї постанови. 
А.2. Юридична оцінка доводів касаційної скарги і висновків судів попередніх інстанцій 
24. Спір у справі №905/1965/19 (905/1856/19) виник між АТ "НАК "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та АТ "К.Енерго", відповідач, покупець) щодо правомірності нарахування позивачем-постачальником пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з порушенням відповідачем-покупцем, як теплопостачальною організацією, умов договору постачання природного газу щодо розрахунків за природний газ.
25. За змістом статей 11, 629 ЦК України вбачається, що договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями частини першої статті 265 ГК України визначено поняття договору поставки як договору, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення (частина друга статті 265 ГК України).
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (частина третя статті 12 цього Закону).
Частиною другою статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина третя статті 13 цього Закону).
Отже, постачання природного газу споживачам є різновидом господарської діяльності, що здійснюється на підставі договору постачання, який укладається між постачальником та покупцем (споживачем) із визначенням взаємних прав та обов`язків сторін такого господарського договору. Законодавцем до обов`язків споживача віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості придбаного (спожитого) природного газу, невиконання чи неналежне виконання якого тягне за собою наслідки у вигляді відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
26. Законом України "Про теплопостачання" №2633-IV від 02.06.2005 визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та поширено сферу дії Закону на врегулювання відносини, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Отже, виробництво та (або) постачання теплової енергії є різновидами господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою створення теплової енергії шляхом перетворення енергетичних ресурсів, у тому числі природного газу, та її подальшого надання споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілу теплової енергії на підставі укладених із споживачами договорів.
Господарську діяльність з виробництва теплової енергії здійснюють теплогенеруючі організації, а постачання споживачам теплової енергії, як продукту виробництва, належить до видів господарської діяльності теплопостачальної організації. Водночас, законодавець не забороняє здійснення зазначених видів господарської діяльності (як виробництва, так і постачання теплової енергії) одним суб`єктом господарювання.
27. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про теплопостачання", діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.
Отже, правовідносини гарантованого постачальника природного газу, яким є позивач, та теплопостачальної організації, яка використовує природний газ у цілях виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, опосередковуються шляхом укладення договорів постачання природного газу на засадах строковості, оплатності та цільового використання поставленого ресурсу. 
Судами встановлено обставини укладення 03.02.2014 між сторонами спору Договору №2335/14-КП-41 купівлі-продажу природного газу, за умовами пункту 1.1. якого АТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальник, зобов`язалося передати у власність покупцю - ПАТ "Київенерго", правонаступником якого є АТ "К.Енерго", у 2014 році природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), а відповідач-покупець зобов`язався оплатити переданий йому у власність позивачем-постачальником природний газ на умовах цього договору (Розділ 6 Договору).
28. Порядок розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником, визначено статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання". Водночас, при розгляді спорів щодо розрахунків споживачів природного газу, використаного у виробництві теплової енергії, із гарантованими постачальниками відповідно до договорів постачання природного газу, необхідно враховувати, що положення статті 19-1 цього Закону поширюються на правовідносини, що виникають під час розрахунків між споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями на підставі договорів на постачання теплової енергії, а також між теплопостачальними організаціями та теплогенеруючими організаціями (у разі якщо виробництво та постачання теплової енергії здійснюються різними суб`єктами господарювання) у розрахунках за придбану теплову енергію як продукт виробництва для його подальшого продажу споживачам.
Так, частиною першою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. 
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" перебачено, що поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі - рахунки із спеціальним режимом використання) - рахунки теплопостачальної організації, відкриті в уповноваженому банку і призначені для зарахування коштів, що вносяться споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником.
Положеннями частини третьої статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії, зазначення про оплату споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання.
Отже, законодавцем передбачено спеціальну процедуру розрахунку за спожиту теплову енергію, вироблену із природного газу як ресурсу, поставленого гарантованим постачальником, шляхом зарахування коштів споживачів та теплопостачальних організацій, які купують теплову енергію у теплогенеруючих організацій для її подальшого постачання споживачам, на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними організаціями (для зарахування коштів споживачів теплової енергії) та теплогенеруючими організаціями (для зарахування коштів теплопостачальних організацій за придбану теплову енергію як товар) в уповноваженому банку. Водночас, частиною першою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" імперативно визначено, що оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Зазначена норма поширюється на споживачів, які сплачують за поставлену їм теплову енергію теплопостачальними організаціями, а також на теплопостачальні організації під час розрахунків за придбану теплову енергію у теплогенеруючих організацій.
29. Частиною четвертою, п`ятою статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.
Отже, стаття 19-1 Закону України "Про теплопостачання" не визначає порядку здійснення розрахунків теплогенеруючих та теплопостачальних організацій з гарантованим постачальником за обсяг спожитого ними природного газу, не містить норм щодо обмеження принципу свободи договору при встановлені сторонами у договорі постачання порядку та умов проведення розрахунків за поставлений природний газ. Водночас, у частинах четвертій та п`ятій статті 19-1 цього Закону міститься відсильна норма до порядку розподілу коштів, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
30. Так, на виконання вимог статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014 №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок №217).
Пунктом 1 Порядку №217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки. 
Отже, в силу частин четвертої, п`ятої статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", Порядок №217, затверджений постановою Кабінету Міністрів України 18.06.2014 №217 є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (пункти 3, 4, 5, 6 Порядку №217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (пункти 8, 9, 14 Порядку №217).
Отже, положеннями Порядку №217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії. 
Разом з тим, Порядок №217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 27.02.2020 у справі №921/12/19 та 21.02.2018 у справі №910/16072/16, від якої Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачала підстав для відступу при розгляді справи №903/918/19.
31. Аналіз приписів статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку №217, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 на виконання статті 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником. 
Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.
Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.
Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (пункт 7.2. договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.
Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 78, 265 ГК України щодо здійснення відповідачем господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу статті 42 ГК України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).
32. Статтею 12 ГК України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.
Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.
Таке регулювання визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 (далі - Порядок №20), який діяв на час укладення договору купівлі-продажу природного газу №2335/14-КП-14 від 03.02.2014 і втратив чинність з 01.01.2018.
За змістом Порядку №20 вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання з відшкодування частини витрат теплопостачальних організацій, пов`язаних з виробництвом і постачанням теплової енергії та гарячої води населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме на оплату послуг тепло-, водопостачання.
Пунктом 6 Порядку №20 визначено, що органи Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку №20).
33. Спільним наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (далі - Порядок №493, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає взаємовідносини, зокрема, між органами Казначейства, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, що проводяться відповідно до Порядку №20.
Згідно з пунктом 1.2 Порядку №493, розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків (далі - СПР), форми яких наведені у додатках 1, 2, 3 до цього Порядку.
За змістом пункту 1.5 Порядку №493 вбачається, що НАК "Нафтогаз України" підписує з учасниками розрахунків СПР протягом п`яти робочих днів. Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання СПР виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до Порядку. Останній учасник розрахунків не пізніше наступного дня після підписання СПР повідомляє інших учасників про підписання та направляє їм підписані СПР.
Зазначене свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату теплової енергії та гарячої води.
34. Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між гарантованим постачальником природного газу та теплопостачальною організацією, визначений Порядком №217, держава гарантує відшкодування частини витрат теплопостачальних організацій, пов`язаних із постачанням теплової енергії населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг відповідно до Порядку №20. Держава офіційно визнає неспроможність теплопостачальних організацій забезпечити своєчасні розрахунки у цій частині (залежно від рівня отриманих пільг і субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).
Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині теплопостачальними організаціями, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання правовідносин, що склалися між гарантованими постачальниками природного газу та теплопостачальними організаціями на підставі укладених між ними договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії.
Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами договору постачання природного газу в цій частині (щодо розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Відтак, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить Порядок №20 та Порядок №493.
35. Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату послуг із постачання теплової енергії за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком №256, згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.
Виходячи з положень Порядків №20, №256, №493 механізм і строки розрахунків за надані пільговим категоріям населення послуги, зокрема з теплопостачання, за рахунок субвенцій з державного бюджету здійснюються у такому порядку:
- не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення;
- органи Казначейства протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Казначейської служби;
- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Казначейства, для здійснення відповідних видатків;
- головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.
Отже, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання теплової енергії певним категоріям населення фактично регулюються Порядками №20, №256, №493, а підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.
Така правова позиція узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі №904/1210/18 у правовідносинах щодо розрахунків за постачання природного газу пільговим категоріям населення за рахунок коштів державного бюджету.
36. Під час розгляду справи №905/1965/19 (905/1856/19) колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звертається до правового висновку, викладеного Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постанові від 31.05.2019 у справі №924/296/18, про те, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Водночас, підписання спільних протокольних рішень свідчить про те, що сторони погодилися на встановлення між ними іншого (відмінного від того, що передбачений у договорі) порядку розрахунків.
Суд зазначає, що відшкодування коштів на пільги та субсидії здійснюється з Державного бюджету України за рахунок субвенцій за спеціальною процедурою і такі кошти не є коштами теплопостачальної організації як суб`єкта господарювання, що здійснює виробництво та постачання теплової енергії для потреб споживачів, вартість споживання якої пільговими категоріями населення компенсується коштами з державного бюджету. 
Отже, у разі здійснення теплопостачальною організацією розрахунків за отриманий у гарантованого постачальника природний газ за рахунок субвенцій з державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень, підписаних між постачальником, споживачем природного газу та іншими учасниками розрахунків з боку держави, нарахування відповідачу-споживачу пені на підставі пункту 7.2. Договору, а також застосування до нього відповідальності за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого газу в порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат є можливим у випадку, якщо відповідач здійснив оплату отриманих ним з державного бюджету коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями.
Підставою для стягнення з відповідача нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, та застосування до нього штрафних санкцій (пені) у погодженому у договорі поставки розмірі за порушення грошового зобов`язання, може бути наявність у відповідача, як споживача природного газу, суми основного боргу за розрахунками за отриманий від позивача природний газ, яка не була предметом регулювання спільних протокольних рішень та несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.09.2019 у справі №908/885/18.
37. Верховний Суд звертає увагу судів, що виходячи із предмета та підстав позову щодо стягнення з теплопостачальної організації пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із простроченням в оплаті вартості поставки природного газу на користь гарантованого постачальника, а також з урахуванням особливостей правового регулювання спірних правовідносин відповідно до статей 19, 19-1 Закону України "Про теплопостачання", статей 11-13 Закону України "Про ринок природного газу", Порядків №20, №217, №256, №483, до предмета доказування у цій справі входять такі обставини: яку частину оплати за придбаний природний газ у спірний період відповідач-споживач здійснив власними коштами; який розмір вартості поставки газу погашено у спосіб проведення взаєморозрахунків між гарантованим постачальником, споживачем та іншими учасниками розрахунків з боку держави через процедуру, визначену Порядком №20 та Порядком №483, шляхом підписання спільних протокольних рішень; чи дотримано відповідачем порядку і строків внесення виділених йому з державного бюджету коштів, як субвенцій, на погашення вартості наданих ним послуг з теплопостачання пільговим категоріям населення відповідно до умов спільних протокольних рішень; чи допущено відповідачем порушення строків виконання договірних зобов`язань в частині оплати власними грошовими коштами вартості придбаного газу за кожним з актів приймання-передачі природного газу у визначений позивачем спірний період.
Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.10.2020 у справі №903/918/19.
38. Верховний Суд зазначає, що пунктом 6.2. Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 сторони спору погодили, що при невиконанні покупцем вимог, передбачених пунктом 6.1. цього Договору (щодо оплати за поставлений природний газ у визначений договором строк), продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.
Пунктом 6.3. Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 у редакції додаткової угоди №6 від 11.12.2014 визначено, що кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено договорами про організацію взаєморозрахунків, укладеними відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 №30.
Пунктом 11 Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
Отже, сторони спору у Договорі №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 визначили порядок та умови проведення розрахунків за переданий позивачем відповідачу природний газ і передбачили обов`язок відповідача здійснити своєчасний розрахунок незалежно від обставин надходження на відкритий відповідачем, як теплопостачальною організацією, в уповноваженому банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання грошових коштів кінцевих споживачів, спрямованих на оплату вартості теплової енергії, виробленої відповідачем із природного газу позивача.
39. Разом з тим, встановивши обставини укладення Договору №2335/14-КП-41 від 03.02.2014 у цілях придбання відповідачем-покупцем природного газу для використання виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, установами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (пункт 1.1. Договору), суди не врахували положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016, що визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, та не перевірили, чи застосовуються до спірних правовідносин положення цього Закону, зважаючи на встановлення законодавцем у частині першій статті 3 Закону як умови участі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії факт їх включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості на момент набрання чинності 30.11.2016 Законом №1730-VIII.
40. Верховний Суд зауважує, що згідно з частиною третьою статті 7 Закону №1730-VIII, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Зазначений припис застосовується судами, як норма прямої дії, що надає відповідачу право списання (припинення) зобов`язання зі сплати інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на суму основного боргу за поставку природного газу.
Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №905/2912/15.
Отже, під час розгляду спору у справі №905/1965/19 (905/1856/19) судам належало з`ясувати, чи включено відповідача до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій (далі - Реєстр), що беруть участь у врегулюванні заборгованості за спожиті енергоносії, що зумовлює заборону на нарахування відповідачу-боржнику, як теплопостачальному підприємству, пені, інфляційних втрат та 3% річних на основний борг за розрахунками з оплати вартості поставленого природного газу у 2014 році в частині суми, що була погашена станом на 21.01.2015 до набрання чинності 30.11.2016 Законом №1730-VIII.
41. Судами встановлено, що 16.01.2017 відповідач погасив залишок боргу на суму 52 480 702, 54 грн. із застосуванням процедури розрахунків через спецрахунки, на які надходили кошти від споживачів природного газу з їх подальшим перерахуванням уповноваженим банком на рахунок гарантованого постачальника природного газу.
Приймаючи рішення про відмову в позові в частині вимог про нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на суму основного боргу 52 480 702, 54 грн., суди попередніх інстанцій обмежились помилковим висновком про те, що положення Порядку №217 усувають відповідача як теплопостачальну організацію від розподілу грошових коштів, що надходять на відкритий ним поточний рахунок із спеціальним режимом використання як кошти кінцевих споживачів теплової енергії, виробленої з ресурсу (природного газу) позивача, та не врахували відсутності встановленої нормотворцем заборони для відповідача сплачувати вартість природного газу поза механізмом автоматичного розподілу коштів, що визначений Порядком №217 для грошових коштів споживачів, що надходять як оплата за проставлену їм теплову енергію. Суди не взяли до уваги погодженого сторонами спору у пункті 6.2. Договору обов`язку відповідача здійснити своєчасний розрахунок з позивачем за поставлений природний газ та строк дії договору у частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11 Договору), що узгоджується з вимогам статей 12, 13 Закону України "Про ринок природного газу" щодо обов`язку споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості придбаного (спожитого) природного газу.
42. Частина п`ята статті 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016 передбачає, що повне або часткове нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює сумі тримісячних платежів за цим договором, є підставою для: розірвання договору про рекструктуризацію заборгованості постачальником природного газу в односторонньому порядку; дострокового стягнення всієї реструктуризованої та непогашеної заборгованості згідно з договором про реструктуризацію заборгованості; нарахування на непогашену суму реструктуризованої заборгованості неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань.
А частина восьма цієї статті покладає на кожну із сторін обов`язок укладення договору про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.
43. Отже, ці норми в сукупності встановлюють засоби для кредитора, які спрямовані на забезпечення виконання обов`язку боржника, якого включено в Реєстр, однак він ухиляється від сплати заборгованості. Кредитор має ініціювати укладення договору про реструктуризацію, а у разі ухилення боржника від його укладення, звернутись до компетентного органу про виключення боржника з Реєстру, після чого кредитор може здійснити нарахування на непогашену суму заборгованості неустойки (штрафу, пені), процентів річних й інфляційних нарахувань за весь час існування такої заборгованості.
44. Відтак, нормою частини першої статті 5 Закону кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних та інфляційних нарахувань за весь час існування такої заборгованості), не погашена станом на 31.12.2016 є такою, що підлягає реструктуризації за умови включення такої організації до Реєстру. Необхідною передумовою для нарахування з боржнику неустойки (пені, штрафу), інфляційних та річних на таку заборгованість є дотримання кредитором процедури укладення угоди про реструктуризацію з боржником та її розірвання. У випадку погашення цієї заборгованості боржником - учасником процедури врегулювання без укладення договору про реструктуризацію, відсутні передумови для стягнення з нього неустойки (штрафу, пені), процентів річних та інфляційних нарахувань на заборгованість за спожитий газ, використаний станом на 01.07.2016.
45. Відмовивши в цілому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних та річних, нарахованих на загальну суму заборгованості 327 975 792, 03 грн. за спожитий природній газ у 2014 році, суди дійшли передчасного висновку про можливість списання інфляційних та річних по поставці газу за грудень 2014 року загальною вартістю 94 224 388, 71 грн., яка була остаточно погашена боржником 16.01.2017 шляхом перерахування власних грошових коштів на суму 52 480 702, 54 грн. (том 1, а.с. 44, 48). 
Отже, судам належало перевірити, чи укладався між кредитором та боржником договір реструктуризації, передбачений Законом №1730-VІІІ, чи перебуває боржник у Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та чи існують передбачені ним передумови для стягнення з боржника спірної суми інфляційних та річних на суму заборгованості 52 480 702, 54 грн.
Також, суди не досліджували наданого позивачем до позовної заяви розрахунку спірної суми, виходячи із залишку непогашеного боргу, який підлягав реструктуризації за Законом №1730-VІІІ.
З огляду на зазначене, суди дійшли передчасних висновків про відмову в позові без повного, об`єктивного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи в їх сукупності відповідно до вимог статей 86, 269 ГПК України.
46. У рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. 
Неповнота дослідження місцевим та апеляційним судами обставин справи, що входять до предмета доказування у даному спорі, а також неправильне застосування судами норм спеціального законодавства, яке визначає порядок розрахунків за поставлений позивачем, як гарантованим постачальником, природний газ відповідачу-споживачу, як теплопостачальній організації, що здійснюється відповідно до умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу та з частковим погашенням заборгованості за рахунок субвенцій, наданих з державного бюджету як пільги і субсидії населенню, що є споживачами теплової енергії, виробленої відповідачем із придбаного у позивача природного газу, свідчить про суперечність постанови 06.08.2020 та рішення 12.03.2020 у справі №905/1965/19 (905/1856/19) загальноприйнятим стандартам правосуддя, згідно з якими правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться (рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" від 26.10.1984), а обґрунтоване рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення ЄСПЛ у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001).
З огляду на відсутність повноважень у касаційного суду щодо оцінки доказів у справі відповідно до статті 300 ГПК України, колегія суддів касаційного суду вважає правильним скасувати прийняті місцевим та апеляційним судами рішення по суті спору та направити справу №905/1965/19 (905/1856/19) на новий розгляд до суду першої інстанції для виправлення процесуальних порушень щодо повноти встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування норм матеріального права.
А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
47. Доводи скаржника, зазначені у пунктах 14-18 описової частини даної постанови, Суд вважає частково обґрунтованими з підстав, зазначених у пунктах 25-46 мотивувальної частини даної постанови.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
48. На підставі викладеного, Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги позивача, скасування постанови апеляційного суду від 06.08.2020 та рішення місцевого суду від 12.03.2020 у справі №905/1965/19 (905/1856/19) та передання цієї справи на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду .
49. Під час нового розгляду справи судам необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав та обов`язків сторін, оцінки відповідних доказів у справі і в залежності від встановленого та згідно з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.
В. Судові витрати 
50. У зв`язку з направленням справи на новий розгляд, не відбулось завершення розгляду справи №905/1965/19 (905/1856/19), а тому судові витрати касаційним судом відповідно до статті 129 ГПК України не розподіляються.
На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 310, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2020 та рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2020 у справі №905/1965/19 (905/1856/19) скасувати.
Справу №905/1965/19 (905/1856/19) про стягнення 73 768 290, 77 грн. інфляційних та річних передати на новий розгляд до Господарського суду Донецької області в іншому складі суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Л.Й. Катеринчук
Судді                                                                                                    С.В. Жуков
                                                                                                    В.Г. Пєсков