ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року	Львів	Справа № 380/1793/20 пров. № А/857/10920/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;
за участю секретаря судового засідання –   Гром І. І.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради   на рішення Львівського   окружного адміністративного суду від 27 липня   2020 року у справі № 380/1793/20 (головуючий суддя Гулик А. Г., м. Львів, повний текст судового рішення складено 31 липня 2020 року) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії,-
                                                       ВСТАНОВИВ:

03 березня   2020  року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради про зобов`язання Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) Перелік(и) тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Галицькому районі м. Львова тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 із зазначенням її власником фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що  тимчасова споруда за адресою АДРЕСА_1 не включена у відповідний додаток до ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 лише внаслідок протиправного виключення з переліку таких споруд ухвалою Львівської міської ради від 10.11.2016 № 1216, і тому автоматично не увійшла до такого ж переліку, затвердженого ухвалою від 02.03.2017 №1568. У зв`язку з цим, позивач вважає, що відповідач повинен внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) Перелік(и) тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від  27 липня  2020 року позов задоволено. Зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) Перелік(и) тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Галицькому районі м. Львова тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 із зазначенням її власником фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачем  -  Львівською міською радою, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, вказано, що тимчасова споруда, власником якої є ОСОБА_1 правомірно не включена до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Галицькому районі м. Львова. Також зазначено, що прийняття  рішення щодо внесення змін до регуляторних актів належить до виключної компетенції Львівської міської ради, а тому суд не може зобов`язати вчиняти дії щодо порушеного позивачем питання.
Представник Львівської міської ради, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав  та просить таку задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в задоволенні такої в повному обсязі та залишити в силі рішенні суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без з мін з наступних підстав.
Встановлено, що  тимчасова споруда, яка належить позивачу розташована  за адресою: АДРЕСА_1 . Така тимчасова споруда встановлена у відповідності до Порядку розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526.
26.12.2019 Львівська міська рада прийняла ухвалу №6107 “Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова”, якою, зокрема, затвердила новий перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові згідно з додатком, визнала такою, що втратила чинність ухвалу Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 “Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова”.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції  погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року № 4527 (пункт 110 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Галицькому районі м.Львова Додатку 2Р-3) відомості про споруду внесені до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд. 
На підставі вказаної ухвали 01.03.2016 між Львівською міською радою та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 4610136600:03:001:0025, площею 0,0031 га до 30.12.2016.
Пунктом 83 додатку 1-В до ухвали Львівської міської ради від 30.06.2016 № 629 “Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.04.2015 № 4527 “Про провадження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова” належну позивачу тимчасову споруду вилучено з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.
Ухвалою Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 “Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова” припинено чинність ухвали Львівської міської ради від 23.04.2015 №4527 “Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова” та продовжено термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах, що розміщені на території м.Львова, до 31.05.2018 згідно з додатком 1, в якому тимчасова споруда позивача відсутня.
Встановлено, що після завершення зазначеного у пункті 1 вказаної ухвали терміну, у разі відсутності зауважень щодо розміщення тимчасових споруд та наявності всіх документів на їх встановлення, передбачених ухвалою міської ради від 23.04.2015 №4526 “Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові”, термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах продовжується до 31.05.2020.
Галицький районний суд м. Львова рішенням від 06.08.2018 у справі №461/7669/16-а визнав протиправною та скасував ухвалу Львівської міської ради від 30.06.2016 № 629 “Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.04.2015 № 4527 “Про провадження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова” в частині пункту 83 Додатку 1-В, а саме щодо вилучення з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, належної позивачу тимчасової споруди, що розташована за адресою : м. Львів, вул. Підмурна, 2.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, рішення Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2018 у справі №461/7669/16-а в частині відмови у задоволенні позову - скасовано та прийнято в цій частині постанову, якою зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали від 02.03.2017 № 1568 шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м. Львова тимчасової споруди за адресою: м. Львів, вул. Підмурна, 2 із вказанням її власником фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Додаток 1 до ухвали міської ради №1568 від 02.03.2017).
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої зазначеної статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Аналізуючи вказані вище норми КАС України можна дійти висновку про те, що суд з метою захисту прав позивача наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення. Таке зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення не буде вважатися втручанням у дискреційні повноваження, адже такий спосіб захисту порушення права буде найбільш ефективним та спрямованим на недопущення свавілля в органах влади.
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.  
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12 ).
Встановлено, що пунктом 83 додатку 1-В до ухвали Львівської міської ради № 629 від 30.06.2016 належну позивачу споруду вилучено з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.
В подальшому, у зв`язку з вилученням належної позивачу споруди із Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові, така автоматично не включена в додаток № 1 до ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 № 1568.
Згідно з рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.08.2018 та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 у справі №461/7669/16-а визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 30.06.2016 № 629  в частині пункту 83 Додатку 1-В; зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали від 02.03.2017 № 1568 шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Шевченківському районі м. Львова тимчасової споруди за адресою: м. Львів, вул. Підмурна, 2 із вказанням її власником фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Додаток 1 до ухвали міської ради №1568 від 02.03.2017).
26.12.2019 Львівська міська рада прийняла ухвалу №6107 “Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова”, якою, зокрема, затвердила новий перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові згідно з додатком, визнала такою, що втратила чинність ухвалу Львівської міської ради від 02.03.2017 №1568 “Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м.Львова”.
Виходячи з того, що пунктом 83 додатку 1-В до ухвали Львівської міської ради від 30.06.2016 №629 належна позивачу споруда протиправно вилучена з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, така автоматично не включена в додаток № 1 до ухвали Львівської міської ради від 02.03.2017 № 1568, у зв`язку з чим, така знову не включена Львівською міською радою у відповідний додаток до ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107.
Відтак, судом першої інстанції, вірно було зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) Перелік(и) тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Галицькому районі м. Львова тимчасової споруди за адресою: м. Львів, вул.Підмурна, 2 із зазначенням її власником фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про     задоволення   позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради   – залишити без задоволення, а рішення Львівського   окружного адміністративного суду від 27 липня   2020 року у справі № 380/1793/20  – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги  безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повне судове рішення  оформлене головуючим суддею 01 грудня 2020 року згідно з ч. 3 ст. 321 КАС України