постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
19 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 695/955/19
провадження  № 51-4418км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 , 
прокурора                                         ОСОБА_5 ,                                                  
захисника                                          ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),                        
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 10 липня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні № 1201825150001053 за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, жителя                      АДРЕСА_1 ,  
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК).    
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 10 липня          2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у  виді позбавлення волі на строк 8 років. 
Вирішено питання щодо стягнення процесуальних витрат та долі речових доказів у кримінальному провадженні.
Районний суд встановив, що 14 жовтня 2018 року близько 19:20 ОСОБА_8 на території свого домоволодіння в с. Коврай-1 Золотоніського району Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно завдав           ОСОБА_9 одного удару кулаком в голову, численних ударів дерев`яною палицею в різні частини тіла та близько 10 ударів ногами у грудну клітку, унаслідок чого заподіяв потерпілому тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, у тому числі тяжких, від яких він помер.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 29 жовтня 2019 року вказаний вирок змінив у частині обчислення строку відбування покарання засудженим, визначив, що цей строк слід рахувати з 19 жовтня 2018 року, а в решті залишив рішення без змін. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати оскаржувані вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
На думку захисника, в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які би свідчили про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину.
На обґрунтування цих доводів зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано  які з виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкодження були заподіянні до конфлікту  з ОСОБА_7 , а також їх тяжкість, кількість та локалізація, оскільки, на думку захисника, висновки експертиз у кримінальному провадженні не підтверджують факту нанесення йому такої  кількості тілесних ушкоджень саме засудженим. Вважає, що з урахуванням наданих у суді показань експерта ОСОБА_11 щодо можливості ОСОБА_9 пересуватись при наявності такої кількості і тяжкості  тілесних ушкоджень, які були виявлені при проведенні експертизі, а також з урахуванням показань цього експерта щодо часу настання смерті потерпілого (на думку захисника, смерть останнього настала цього ж дня, а не за три доби до проведення експертного дослідження, як зазначено у висновку), у суду були обґрунтовані підстави для призначення у справі повторної судової медичної експертизи.
Також, на думку захисника, суд першої інстанції не усунув суперечностей між показаннями свідка ОСОБА_12 та засудженого ОСОБА_7 щодо перебігу подій у кримінальному провадженні, зокрема обставин початку конфлікту, завдання першим удару ОСОБА_7 саме потерпілим, та наявності в ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ще до початку конфлікта.  
Звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні доповнення до його апеляційної скарги подані 21 серпня 2019 року, і ці доповнення іншим учасниками апеляційним судом не надсилались. 
Вважає, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції усупереч вимогам            ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) встановивши допущені місцевим судом порушення їх не усунув, не надав належної оцінки усім доводам, викладеним у його апеляційній скарзі, та у своєму рішенні обмежився лише цитуванням доказів зазначених у вироку, а тому ухвалене цим судом рішення не відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). 
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
Захисник у судовому засіданні свою касаційну скаргу підтримав.
Прокурор заперечив в задоволенні касаційної скарги і просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни. 
Мотиви Суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
При касаційному перегляді судових рішень колегія суддів виходить із обставин кримінального провадження встановлених судами першої та апеляційної інстанції, і не перевіряє ці судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, вказані обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Свій висновок про винуватість ОСОБА_7   у вчиненні інкримінованого злочину суд першої інстанції обґрунтував: показаннями самого засудженого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 (безпосередній свідок подій, який показав про те, що ОСОБА_7 будучи у стані алкогольного сп`яніння умисно завдав ОСОБА_9 чисельних ударів кулаком, палкою та ногами у різні частини тіла), ОСОБА_13 (пояснила, що її брат ОСОБА_9 прийшов до неї після обіду, тілесних ушкоджень на ньому не було), потерпілого ОСОБА_14 ( пояснив, що ввечері син ( ОСОБА_9 ) прийшов до нього побитий, нічого не розповідав, покрутився та пішов додому), свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 (котрі не були безпосередніми свідками конфлікту, а давали показання лише щодо особи ОСОБА_7 ), а також наданими в суді показаннями експерта ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події від 19 жовтня 2018 року з фототаблицями (вилучено слід взуття, дев`ять папілярних узорів, волосся, зрізи нігтів тощо), протоколами проведення слідчих експериментів від 20 жовтня 2018 року           (із застосуванням відеозапису) з ОСОБА_7 (під час якого вилучено дерев`яну палку та капці (тапочки)) та свідком ОСОБА_12 (який вказав на обставини та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому); висновками судових експертиз: імунологічної від 07 грудня 2018 року                        № 05-1-08/291, дактилоскопічної від 14 грудня 2018 року № 10/799, трасологічної від 10 січня 2019 року № 10/14 (слід взуття вилучений з місця події 19 жовтня 2018 року залишений підошвами капців вилучених в ході слідчого експерименту 20 жовтня 2018 року, які належали потерпілому), протоколом огляду предметів від 10 січня 2019 року (під час якого потерпілий ОСОБА_14 впізнав капці, які належали його сину), а також висновками судово-медичних експертиз:                  від 20 жовтня 2018 року № 05-8-02/268 (смерть потерпілого настала внаслідок заподіяних тяжких тілесних ушкоджень) та від 05 грудня 2018 року                       № 05-8-02/268/116д (механізм та кількість нанесених потерпілому тілесних ушкоджень відповідають показанням свідка ОСОБА_12 під час слідчого експерименту 20.10.2018), висновком судово-психіатричної експертизи                  від 14 лютого 2019 року № 42 ( ОСОБА_7 має емоційно нестійкий розлад особистості, міг і може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними).  
За приписами статей 404 та 405 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, а у разі необхідності  також повторно дослідити докази у кримінальному провадженні.
З матеріалів провадження вбачається, що стороною захисту клопотання про дослідження доказів судом апеляційної інстанції не заявлялось.
Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК цей суд  зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави за яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався. 
Під час апеляційного перегляду вироку суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, у тому числі і апеляційної скарги захисника, доводи якої є аналогічними тим, що зазначені у його касаційній скарзі, встановив, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю належних та допустимих доказів зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні, яким цей суд дав належну правову оцінку. При цьому апеляційний суд дав обґрунтовані відповіді на усі доводи апеляційної скарги захисника та навів у своїй ухвалі докладні мотиви і підстави, якими він керувався, приймаючи рішення про відхилення цих доводів і залишення оскаржуваного вироку без змін.   
Так, згідно з висновком судової медичної експертизи від 20 жовтня 2018 року             № 05-8-02/268 смерть потерпілого ОСОБА_9 настала від тупої поєднаної травми голови та грудної клітки, що ускладнилась недокрів`ям внутрішніх органів та шоком, більше ніж за 48 годин до проведення експертизи трупа. 
Відповідно до висновку додаткової судової медичної експертизи від 05 грудня 2018 року № 05-8-02/268/116д виявлені експертом кількість, локалізація, характер та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого відповідають тій кількості та механізму заподіяння цих тілесних ушкоджень, на які вказав свідок ОСОБА_12 при проведенні експерименту 20 жовтня 2018 року. 
Допитана в суді експерт ОСОБА_11 пояснила, що під час конфлікту ОСОБА_9 було завдано численних ударів у різні частини тіла і смерть останнього наступила більше ніж за 48 годин до початку проведення експертизи. При цьому експерт підтвердила, що під дією алкоголю потерпілий з такими тілесними ушкодженнями міг самостійно добратись додому.
Із матеріалів провадження вбачається, що після допиту експерта в судовому засіданні 18 червня 2019 року захисником було заявлено клопотання про проведення у справі повторної судової медичної експертизи, однак при з`ясуванні судом питань, які захисник вважав необхідним поставити на вирішення експертам, останній від свого клопотання відмовився (т. 1,                             а. к. п. 244).
Усупереч доводів касаційної скарги захисника, висновок судової медичної експертизи трупа потерпілого ОСОБА_9 від 20 жовтня 2018 року  № 05-8-02/268 не містить у собі заключення про те, що його смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. к. п. 101-103).
З огляду на це колегія суддів вважає неспроможними посилання захисника в касаційній скарзі про порушення судом першої інстанції вимог статей 332,        333 КПК, а також про необхідність проведення у справі додаткової судової медичної експертизи (щодо часу настання смерті потерпілого) та повторного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 . 
Як убачається з матеріалів провадження, надані останнім пояснення в судовому засіданні не суперечать як його показанням даними під час проведення слідчого експерименту 20 жовтня 2018 року, так і показанням самого ОСОБА_7 щодо обставин події.
Сам засуджений в судовому засіданні пояснив, що під час конфлікту побив потерпілого, умисно завдав йому ударів по тілу палицею та ногами, а отже останній усвідомлював, що внаслідок своїх дій може заподіяти ОСОБА_9  тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, у тому числі і тяжких, від яких він може померти, тобто свідомо припускав можливість настання таких наслідків.
За правилами ст. 24 КК, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і, хоча і не бажала, але свідомо припускала їх настання (непрямий умисел), дії винної особи підлягають кваліфікації як умисний злочин за відповідною статтею кримінального закону, що передбачає кримінальну відповідальність за такі дії та спричинені ними наслідки.   
Не ґрунтуються на зібраних у провадженні доказах і доводи захисника в касаційній скарзі про те, що слідством не було з`ясовано кому належить слід низу взуття вилучений при огляді кімнати у будинку в якій було знайдено труп потерпілого.
Згідно з висновком судової трасологічної експертизи від 10 січня 2019 року        № 10/14 слід низу взуття вилученого при огляді місця події 19 жовтня 2018 року (за місцем виявлення трупа потерпілого) був залишений підошвами капців, вилучених на подвір`ї ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту за участю останнього, та які зі слів потерпілого ОСОБА_14 належали його сину              (т. 1, а. к. п. 180-189).
Враховуючи наведене, висновки судів першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях про наявність в діях засудженого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК сумнівів у своїй правильності не викликають.
Також, усупереч доводів захисника, подані ним 21 серпня 2019 року доповнення до апеляційної скарги містяться в матеріалах провадження, копію цих доповнень 19 вересня того ж року апеляційним судом було надіслано учасникам процесу (т. 2,  а.к.п. 4-12, 52).  
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК, у них зазначено відповідні підстави та положення закону, якими керувалися ці суди при постановленні своїх рішень. 
Доводи, наведені в касаційній скарзі захисника, не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, і не ставлять під сумнів законність цих рішень.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою зміну або скасування оспорюваних судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає. 
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 10 липня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

 
___________________                             ________________                         _________________
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                             ОСОБА_3