ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 р. 	Справа № 520/2133/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 24.04.20 року по справі № 520/2133/2020
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління Державної податкової служби у Харківській області                 
про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом також – ГУ ДПС у Харківській області), в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Харківській області від 12.02.2020 № Ф-130403-17 щодо заборгованості ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску у розмірі 29 293,44 грн;
- зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану карту платника податків.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи та  нормативно - правове обґрунтування, зазначені ним у позовній заяві. Вважає, що як пенсіонер за віком, звільняється від обов`язку сплати єдиного соціального внеску.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є ветераном органів внутрішніх справ і пенсіонером за вислугою років у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (надалі також - Закон № 2262-XII), призначеної з 01.12.2005, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.12.2005 /а.с. 8/.
З 11.02.2004 позивач займається незалежною професійною діяльністю (адвокат) та має свідоцтво від 14.06.2006 № 1384, що відповідачем не заперечується.
Відповідно до ідентифікаційних даних позивач взятий на облік з 05.04.2011 до Головного управління ДПС у Харківській області, основний вид економічної діяльності по КВЕД 69.10 - адвокатська діяльність.
14.11.2020 ГУ ДПС України у Харківській області позивачу винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13040317 щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску у сумі 26 539,26 грн /а.с. 6/.
Позивач скористався правом на адміністративне оскарження шляхом подання скарги до ДФС України (ДПС) від 06.12.2019.
Як убачається з копії рішення про результати розгляду скарги від 09.01.2020 № 1003/6/99-00-08-06-01-06, відповідач на скаргу позивача повідомив про відсутність законних підстав для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 № Ф-130403-17, та сформував йому нову вимогу від 12.02.2020 за № Ф-130403-17 зі сплати позивачем недоїмки з єдиного внеску у сумі 29 293,44 грн /а.с. 12-14/.
Приймаючи спірне рішення, відповідач виходив з того, що особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, мають сплачувати єдиний внесок та не звільняються від сплати такого внеску.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи положення пункту 5 частини першої статті 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", позивач, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме, адвокатську діяльність, є платником єдиного внеску, для якого цим Законом встановлений певний порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.
При вирішенні питання щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права до спірних правовідносин, колегія суддів виходить з того, що спірним питанням в цій справі є наявність/відсутність пільги у позивача щодо сплати за себе єдиного внеску у періоди: 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про таке.
Відповідно до статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно із положеннями пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010, № 2464-VI (далі за текстом - Закон України №2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
За змістом частини четвертої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Із правового аналізу викладених законодавчих норм убачається, що законодавець визначив вичерпний перелік осіб, яких звільнив від сплати за себе єдиного внеску. Наведений перелік розширеному тлумаченню не підлягає. Так, від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи-підприємці, в тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, а також члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах, та за наявності двох обов`язкових умов: 1 - отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; 2 - отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі № 1640/2837/18, про яку зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Суд попередньої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не відповідає критеріям, встановленим частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, зокрема, він не є фізичною особою-підприємцем, а також членом фермерського господарства.
Як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем, позивач здійснює незалежну професійну діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, дію якого не зупинено.
Позивач не є пенсіонером за віком/або інвалідом, а отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом № 2262-XII.
Отже, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, не є пенсіонерами за віком у розумінні Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (відсутні докази переходу позивача на пенсію за віком відповідно до Закону № 2464-VI) і зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що, враховуючи положення пункту 5 частини першої статті 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", позивач, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме, адвокатську діяльність, є платником єдиного внеску, для якого цим Законом встановлений певний порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.
Доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду позивача із правовою оцінкою суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат зі сплати судового збору.    

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 по справі № 520/2133/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	Л.В. Любчич    І.С. Чалий