ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 р.	Справа № 554/7527/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 23.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Микитенко В.М., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, по справі № 554/7527/20
за позовом             ОСОБА_1  
до            Поліцейського Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУНП у Полтавській області Солодовника Романа Григоровича                    
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
           17.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із позовною заявою до поліцейського Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області Солодовника Р.Г. про скасування постанови серії БАА №013736 від 10.08.2020 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.
          Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від  23.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю.
          Постанову серії БАА №013736 від 10.08.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 255 грн скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
          Стягнуто із ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу його адвоката ОСОБА_2 в сумі 4000 (чотири тисячі) грн та 439 (чотириста тридцять дев`ять) грн 40 коп. сплаченого судового збору.
          Головне управління Національної поліції в Полтавській області, не погодившись з даним рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення коштів на відшкодування витрат на правову допомогу. В обґрунтування вимог зазначає, що відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. є неспівмірним зі складністю та ціною позову.
          На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
          Враховуючи, що Головне управління Національної поліції в Полтавській області оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині розміру відшкодування витрат позивача, пов`язаних з наданням правничох допомоги, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в іншій частині, в межах розгляду даної апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
          Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
          Так, приймаючи рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу його адвоката ОСОБА_2 в сумі 4000 грн., суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості та доведеності відповідними документами. 
          Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
          Відповідно до ч.1 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
          Частиною 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
          Приписами п.1 ч.3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
          Згідно з ч. 2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
          Частиною третьою ст.134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Так, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
           1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
           2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
           3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
           4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          Крім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на положення ч.6 та ч.7 ст. 134 КАС України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
          Пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
          Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
          Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
          При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
          Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
          Зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", відповідно до яких заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
          Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
          Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
          З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до суду на дано договір про надання правової допомоги від 10.08.2020 року, квитанцію № 4 від 13.08.2020 року, акт виконаних робіт адвокатом ( а.с. 14-19).
          Так, відповідно до договору про надання правової допомоги від 10.08.2020 адвокат ОСОБА_2 надає правову допомогу ОСОБА_1 шляхом підготовки, складання та  подання позову до Октябрського районного суду м. Полтави у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Полтавського районного відділення поліції Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області Солодовника Р.Г. про скасування постанови серії БАА №013736 від 10.08.2020 року.
          Згідно з п.1.2 зазначеного договору, клієнт зобов`язується прийняти та оплатити юридичні послуги в розрахунку 6,6 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої згідно чинного законодавства на 01.01.2020 за одну витрачену годину. 
          Відповідно до акту виконаних робіт, за надані послуги, у відповідності до вимог Договору адвокату сплачено гонорар у розмірі 4000 грн. (13 * 311,7 грн.).
          Згідно з квитанцією №4  від 13.08.2020 року сума адвокатом Сучковою Ю.О. прийнято від ОСОБА_1 4000 грн. 
          Дослідивши надані документи, колегія суддів зазначає, що акт виконаних робіт на підставі Договору про надання правової допомоги від 10.08.2020 містить інформацію про те що адвокатом було надано послуги щодо безпосереднього направлення позовної заяви про розірвання договору оренди земельної ділянки.
          Однак, предметом спору даної справи є постанова серії БАА №013736 від 10.08.2020 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 
          Яким чином послуги адвоката щодо послуги щодо безпосереднього направлення позовної заяви про розірвання договору оренди земельної ділянки пов`язані з наданням правової допомоги при розгляді даної справи ані позивачем ані представником не зазначено.
          Тобто, час який зазначений у акті виконаних робіт на підставі Договору про надання правової допомоги від 10.08.2020 є завищений, крім того містить відомості, які не стосуються ані Договору про надання правової допомоги від 10.08.2020 ані правової допомоги при розгляді даної справи. 
          Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
          В даній справі  предметом спору є постанова серії БАА №013736 від 10.08.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, відповідно до якої, накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.
          Тобто, розмір відшкодування судових витрат у сумі 4000 грн. є значно завищеним порівняно з ціною позову, яка складає 255 грн.
          З огляду на те, що дана справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, враховуючи визначений у договорі розмір гонорару адвоката, колегія суддів приходить до висновку щодо частково задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 311,72 грн. 
          Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
          Згідно з ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
          Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті в частині відшкодування понесених позивачем судових витрат на правову допомогу, судом першої інстанції  неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного розподілу судових витрат.
          Керуючись ст. ст. 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від  23.09.2020 року по справі №  554/7527/20  скасувати в частині стягнення із Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу його адвоката ОСОБА_2 в сумі 3688 (три тисячі шістсот вісімдесят вісім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.
          В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтава від  23.09.2020 року по справі №  554/7527/20 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Я.В. П`янова