ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" листопада 2020 р.           Справа№ 927/374/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Іоннікової І.А. 
 
при секретарі        Пнюшкову В.Г.
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 25.11.2020.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11"
на рішення Господарського суду Чернігівської області 
від 19.08.2020 (повний текст складено 28.08.2020)
у справі №927/374/20 (суддя Федоренко Ю.В.)
за позовом заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури
до 1) Козелецької селищної ради
2) Комунального підприємства "Козелецьводоканал"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11"
про визнання недійсними рішення та договору оренди земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Козелецької селищної ради та Комунального підприємства "Козелецьводоканал" про:
- визнання недійсним рішення XIII сесії VI скликання Козелецької селищної ради від 03.02.2014 "Про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла", згідно якого КП "Козелецьводоканал" передано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер 7422055100:01:003:0270) площею 0,5999 га в смт. Козелець по вул. Каденюка строком на 10 років для будівництва двох 4-х поверхових житлових будинків;
- визнання недійсним договір  оренди землі від 03.07.2014, укладений між Козелецькою селищною радою та КП "Козелецьводоканал", згідно якого в оренду передано земельну ділянку з кадастровим номером 7422055100:01:003:0270 площею 0,5999 га для будівництва двох 4-х поверхових будинків в сел. Козелець, вул. Коденюка строком на 10 років та який зареєстрований державним реєстратором Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області 29.07.2014.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 позов задоволено повністю.
Визнано недійсним рішення ХІІ сесії VІ скликання Козелецької селищної ради від 03.02.2014 "Про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла", згідно якого Комунальному підприємству "Козелецьводоканал" передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер 7422055100:01:003:0270 площею 0,5999 га в смт Козелець по вул Каденюка строком на 10 років для будівництва двох 4-х поверхових житлових будинків.
Визнано недійсним договір оренди землі від 03.07.2014, укладений між Козелецькою селищною радою та Комунальним підприємством "Козелецьводоканал", згідно якого в оренду передано земельну ділянку з кадастровим номером 7422055100:01:003:0270 площею 0,5999 га в смт Козелець по вул Каденюка строком на 10 років для будівництва двох 4-х поверхових житлових будинків, який зареєстрований державним реєстратором Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області 29.07.2014.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі №927/374/20 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог та дослідити у повному обсязі всі наявні у справі докази.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. 
Зокрема скаржник зазначає, що суд першої інстанції застосував положення абзацу 8 частини 2 ст. 134 Земельного кодексу України, яке не підлягало застосуванню. Натомість суд не застосував та проігнорував положення абзацу 6 цієї статті, тоді як, саме абзац шостий у відповідній редакції регулює спірні правовідносини та передачу згаданої земельної ділянки комунальному підприємству.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі № 927/374/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксова  В.В., судді Яковлєва М.Л., Іоннікова І.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі № 927/374/20. Призначено справу до розгляду на 25.11.2020.
13.10.2020 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скарги залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі №927/374/20 залишити без змін.
В судовому засіданні 25.11.2020 представники третьої особи підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просили суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі №927/374/20 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні 25.11.2020 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі №927/374/20 залишити без змін.
Відповідачі в судове засідання 25.11.2020 не з`явилися.
Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення відповідачів про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності відповідачів та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.
В судовому засіданні 25.11.2020 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Рішенням VII сесії V скликання Козелецької селищної ради від 27.12.2007 ТОВ "Укрбудреконструкція" надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки під будівництво двох 4-ох поверхових житлових будинків в сел. Козелець вул. Каденюка.
Землевпорядною організацією БПП "Позитив" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років ТОВ "Укрбудреконструкція" для будівництва двох 4-х поверхових житлових будинків за рахунок земель Козелецької селищної ради на території сел. Козелець.
Рішенням IX сесії V скликання Козелецької селищної ради від 25.04.2008 передано ТОВ "Укрбудреконструкція" земельну ділянку в оренду площею 0,60 га по вул. Каденюка.
Рішенням IX сесії VI скликання Козелецької селищної ради від 26.12.2012 розірвано договір оренди земельної ділянки площею 0,60 га по вул. Каденюка із ТОВ "Укрбудреконструкція", зареєстрований 11 липня 2008 р. за № 040885400011 у Державному реєстрі земель згідно поданого клопотання.
За Актом приймання-повернення від 03.07.2013 орендар ТОВ "Укрбудреконструкція" повернув, а орендодавець в особі Козелецького селищного голови прийняв земельну ділянку загальною площею 0,6000 га в сел. Козелець по вул. Каденюка.
Рішенням XIII сесії VI скликання Козелецької селищної ради від 03.02.2014 "Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо передачі в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла" надано дозвіл КП "Козелецьводоканал" на розробку техдокументації щодо  передачі в оренду земельної ділянки площею 0,60 га (кадастровий номер 7422055100:01:003:0270) в смт. Козелець по вул. Каденюка для будівництва  соціально-доступного житла.
Рішенням цієї ж сесії від 03.02.2014 "Про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла" КП "Козелецьводоканал" передано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер 7422055100:01:003:0270) площею 0,5999 га в смт. Козелець по вул. Каденюка  строком на 10 років для будівництва двох 4-х поверхових житлових будинків.
03.07.2014 між Козелецькою селищною радою (орендодавець) та Комунальним підприємством  "Козелецьводоканал" (орендар) укладено договір оренди землі, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з земель житлової та громадської забудови (для будівництва двох 4-х поверхових будинків), загальною площею 0,5999 га, яка знаходиться за адресою смт. Козелець, вул. Коденюка.
В оренду передається земельна ділянка кадастровий номер 7422055100:01:003:0270, загальною площею  - 0,5999 га. - землі житлової та громадської забудови, в тому числі - 0,5999 га. - землі, під житловою забудовою з трьома і більше поверхами. Договір укладається строком на 10 років. (пункти 1,2,8 договору оренди землі від 03.07.2014.)
Актом приймання-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) від 03.07.2014 підтверджується, що Козелецька селищна рада передала в оренду на 10 років земельну ділянку загальною площею 0,5999 га за адресою смт. Козелець, вул. Каденюка Комунальному підприємству  "Козелецьводоканал".
07.07.2014 між Комунальним підприємством "Козелецьводоканал" (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю " Трансбудсервіс 11" (суборендар) укладено договір суборенди землі за яким орендар надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва двох 4-х поверхових будинків загальною площею 0,5999 га, яка знаходиться смт. Козелець вул. Каденюка.
В суборенду передається земельна ділянка загальною площею 0,5999 га земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер 7422055100:01:003:0270. Вказаний договір укладено на 10 років. (пункти 1,2,8 договору суборенди землі від 07.07.2014).
Земельна ділянка передана у суборенду ТОВ "Трансбудсервіс 11" за актом приймання передачі.
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується проведення 29.07.2014 державної реєстрації права оренди земельної ділянки кадастровий номер 7422055100:01:003:0270 за КП "Козелецьводоканал" та реєстрацію 04.08.2014 права суборенди цієї ж земельної ділянки за ТОВ "Трансбудсервіс 11".
Заявою від 25.01.2020 жителі смт. Козелець звернулися до заступника прокурора Чернігівської області  в зв`язку з незаконним будівництвом ТОВ "Трансбудсервіс 11"  багатоквартирного будинку по вул. Каденюка в смт. Козелець.
В матеріалах справи наявні відповіді на запит прокурора щодо спірної земельної ділянки, а саме: 
-Козелецької селищної ради від 19.02.2020 №03-09/262 про те, що в матеріалах Козелецької селищної ради та її виконавчого комітету за період 2014 по 2017 роки відсутні документи щодо проведення конкурсу для будівництва соціального житла в смт. Козелець по вул. Каденюка; від 17.03.2020 №03-09/400 про те, що генеральним планом смт. Козелець, затвердженого рішенням ІІІ сесії 22 скликання Козелецької селищної ради від 27.06.1995, який є чинним, станом на день прийняття рішень щодо передачі земельних ділянок ТОВ "Укрбудреконструкція" та КП "Козелецьводоканал" не передбачено будівництво багатоквартирних житлових будинків на даних земельних ділянках.
- Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та охорони довкілля Козелецької РДА від 03.02.2020 №1-06/3 про те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на протязі 2018-2019 не видавались.
- Архівного відділу Козелецької РДА від 01.04.2020 №П- 37/01-16 про те, що в протоколах сесій та засідань виконавчого комітету Козелецької селищної ради за 2013 рік не має рішень щодо проведення конкурсу для будівництва соціального житла; за 2014-2017 роки не має рішень щодо надання дозволу на розробку детального плану забудови на земельній ділянці КП "Козелецьводаканал" та ТОВ "Трансбудсервіс 11".
- Державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" від 24.03.2020 №Д-626 про те, що відповідно до договору інститут виконав роботу "Внесення змін до генерального плану селища Козелець Чернігівської області", яка після закінчення була передана на погодження замовнику - Козелецькій селищній раді. Згідно з рішень "Внесення змін до генерального плану селища Козелець Чернігівської області", розробленої ДП "Дніпромісто" у 2017 році,  на території  зазначених у запиті земельних ділянок  передбачено будівництво багатоквартирної житлової забудови. На сьогоднішній день робота остаточно не погоджена, в зв`язку з чим чинним лишається "Генеральний план смт. Козелець", виконаний фірмою "Контраст" в 1995 році.
Обґрунтовуючи позов прокурор посилається на те, що розпорядження органом місцевого самоврядування спірною земельною ділянкою було здійснено з порушенням чинного законодавства, що становить державний, суспільний інтерес, який потребує захисту. Прокурор вважає правомірним звернення до суду у якості позивача, що обумовлено порушенням інтересів держави органом місцевого самоврядування, який є відповідачем, а відтак не може виступати позивачем. При цьому орган державної влади, який здійснює контроль за використанням і охороною земель (Держгеокадастр) не наділений правом звернення до суду з конкретною категорією спорів та не є розпорядником земель у межах населеного пункту, а інший орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, відсутній.
Відповідачі позов визнали.
У відзиві на позовну заяву від 08.05.2020 № 21 третя особа позовні вимоги не визнала. Вважає, що Комунальне підприємство "Козелецьводоканал", засновником якого є Козелецька селищна рада, яке і є в прямому підпорядкуванні селищної ради, тобто Козелецька селищна рада фактично передала спірну земельну ділянку в оренду сама собі. Для такої передачі в оренду законодавством не передбачено проведення конкурсу. Законодавець не передбачив проведення конкурсу на передачу в суборенду земельних ділянок. Рішенням Міжвідомчої комісії Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 17.01.2014 року погоджено перелік об`єктів житлового будівництва для реалізації програм будівництва (придбання) доступного житла, до якого включено багатоквартирний житловий будинок (доступне житло) по вул. Жуковського, 17-А у сел. Козелець, підприємство TOB "Трансбудсервіс 11", земельна ділянка суміжна з вищевказаною земельною ділянкою. Таким чином на момент прийняття Козелецькою селищною радою рішень про надання дозволу на розробку технічної документації та передачі в оренду КП "Козелецьводоканал" земельної ділянки з кадастровим номером 7422055100:01:003:0270 площею 0,5999 га., з послідуючою передачею в суборенду TOB "Трансбудсервіс 11", був раніше фактично проведений конкурс з будівництва соціального житла ще в 2012 році і вже було побудовано житловий будинок та введено в експлуатацію.
Третьою особою також подано заяву про застосування строку позовної давності та наслідків її спливу, в зв`язку з чим просить повністю відмовити прокурору у задоволенні позову.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що укладений між відповідачами договір оренди землі суперечить вимогам Земельного кодексу України (земельну ділянку для будівництва соціального житла передано без проведення конкурсу на його будівництво), Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (чинним генеральним планом в місці розташування переданої у оренду відповідачу 2 земельної ділянки не передбачено розташування багатоквартирних житлових будинків), в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову прокурора в повному обсязі.
Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Обставинами, які є предметом доказування у даній справі є відповідність чи невідповідність вимогам законодавства оспорюваного рішення відповідача-1 та укладеного між відповідачами договору оренди земельної ділянки, наявності чи відсутності підстав для визнання їх недійсними.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, зокрема, належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст. 59 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні").
Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування ст. 18-1 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні").
Як встановлено ч. 1,3 та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до ч. 3-5 ст. 53 ГПК України  у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування       державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У позовній заяві прокурор посилається на те, що розпорядження органом місцевого самоврядування спірною земельною ділянкою було здійснено з порушенням чинного законодавства, що становить державний, суспільний інтерес, який потребує захисту. Прокурор вважає правомірним звернення до суду у якості позивача, що обумовлено порушенням інтересів держави органом місцевого саоврядування, який є відповідачем, а відтак не може виступати позивачем. При цьому орган державної влади, який здійснює контроль за використанням і охороною земель (Держгеокадастр) не наділений правом звернення до суду з конкретною категорією спорів та не є розпорядником земель у межах населеного пункту, а інший орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, відсутній.
Прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Козелецьку селищну раду одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання недійсним рішення останньої, в зв`язку з чим судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач. Після відкриття судом провадження у справі прокурор набув статусу позивача.
Аналогічною є позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 15.01.2020 у справі № 698/119/18.
Посилання скаржника на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №819/478/17, щодо того, що до суду звернувся не керівник місцевої прокуратури, а його заступник судовою колегією оцінюються критично, оскільки позовна заява подана у зазначеній справі, спрямована на захист прав, свобод та інтересів прокуратури, як самостійного позивача у статусі юридичної особи, а не на виконання функції прокурора на представництво держави в суді. (п. 28 постанови від 27.05.2020).
Як встановлено ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч.2 ст.16 ЦК України).
При вирішенні спору судом застосовується законодавство у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.
Так, у відповідності до ч.1 ст.122, ч.1 та 2 ст.124 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено.
Судовою колегією встановлено, що відповідач-1, всупереч вимог Земельного кодексу України, прийняв рішення про передачу в оренду відповідачу-2 земельної ділянки кадастровий номер 7422055100:01:003:0270 площею 0,5999 га в смт. Козелець по вул. Каденюка строком на 10 років для будівництва соціального житла без проведення конкурсу на його будівництво.
Вказане підтверджується листами Козелецької селищної ради  від 19.02.2020 №03-09/262 та Архівного відділу Козелецької РДА від 01.04.2020 №П-37/01-16.
Твердження скаржника, що суд першої інстанції застосував положення абзацу 8 частини 2 ст. 134 Земельного кодексу України, яке не підлягало застосуванню. Натомість суд не застосував та проігнорував положення абзацу 6 цієї статті, тоді як, саме абзац шостий у відповідній редакції регулює спірні правовідносини та передачу згаданої земельної ділянки комунальному підприємству, судовою колегією оцінюються критично з огляду на наступне.
Обставини прийняття оспорюваного рішення ХІІІ сесіїVІ скликання Козелецької селищної ради від 03.02.2014 «Про надання дозволу на розробку технічної документації щодо передачі в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла» та укладення оспорюваного правочину від 03.07.2014 учасниками провадження не оспорювалися. Доказів, які б підтверджували протилежне іншими учасниками справи не надано.
Таким чином, як вбачається із вищевикладеного, селищною радою було передано земельну ділянку в оренду відповідачу-2 саме для будівництва соціального житла, а не як комунальному підприємству для здійснення своєї господарської діяльності, для яких фактично створено комунальне підприємство.
Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.
Вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування (ч.2 ст.5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").
Відповідно до частин 2-4 ст.24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.
У разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.
Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 25 цього ж Закону режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.
Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.
За приписами частин 1-4 ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.
Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Як вірно встановлено судом першої інстанції щодо того, що чинним генеральним планом смт. Козелець не передбачено будівництва багатоквартирних житлових будинків на спірній земельній ділянці. У зв`язку із чим судова колегія дійшла висновку, що спірна земельна ділянка передана у оренду відповідачу-2 з порушенням вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Таким чином судова колегія дійшла висновку, що рішення ХІІІ сесії VІ скликання Козелецької селищної ради від 03.02.2014 "Про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла", в частині передачі Комунальному підприємству "Козелецьводоканал" в оренду земельної ділянки кадастровий номер 7422055100:01:003:0270 площею 0,5999 га в смт. Козелець по вул. Каденюка строком на 10 років для будівництва двох 4-х поверхових житлових будинків, не відповідає вимогам ст.124, 134 Земельного кодексу України та вимогам ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
В зв`язку з невідповідністю вказаного рішення законам України суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги прокурора про його недійсність підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Зважаючи на все вищевикладене в сукупності, судова колегія дійшла до переконання, що укладений між відповідачами договір оренди землі суперечить вимогам Земельного кодексу України (земельну ділянку для будівництва соціального житла передано без проведення конкурсу на його будівництво), Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (чинним генеральним планом в місці розташування переданої у оренду відповідачу-2 земельної ділянки не передбачено розташування багатоквартирних житлових будинків), в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірних та обгрунтованих висновків щодо задоволення вимоги прокурора щодо визнання недійсним договору оренди землі від 03.07.2014.
Щодо заяви третьої особи про застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.256-257 ЦК України).
Відповідно до частин 3 та 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (ст.45 ГПК України).
Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою, в тому числі й учасником судового процесу,  який не є стороною у справі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, частиною 5 статті 50 ГПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені ст.42 цього Кодексу. При цьому права сторони, визначені статтею 42 ГПК України є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.
Твердження скаржника щодо того, що саме скаржник є належним відповідачем колегією суддів відхиляються з огляду на те, що як вбачається з матеріалів справи прокурором подано позов про визнання недійсним рішення XIII сесії VI скликання Козелецької селищної ради від 03.02.2014 "Про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла", згідно якого КП "Козелецьводоканал" та визнання недійсним договору оренди землі від 03.07.2014, укладений між Козелецькою селищною радою та КП "Козелецьводоканал", а враховуючи те, що спірна земельна ділянка передана Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" в суборенду, судом першої інстанції було правомірно залучено останнього до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.
Обґрунтовуючи позов прокурор посилається і на те, що земельна ділянка передана в оренду без розроблення землевпорядної документації.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. 
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
В матеріалах справи відсутні докази про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, формування нової земельної ділянки, в зв`язку з чим дане обґрунтування не заслуговує на увагу.
Надані третьою особою докази: протокол  засідання Міжвідомчої комісії з розгляду пропозицій щодо формування переліку об`єктів житлового будівництва, на добудову (будівництво) яких або придбання житла в який можуть спрямовуватися кошти від 17.01.2014 з додатком 2 та інші докази стосуються інших об`єктів забудови по вул. Жуковського в смт. Козелець і не підтверджують проведення конкурсу на будівництво соціального житла на спірній земельній ділянці.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі №927/374/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Проте, судовою колегією встановлено, що в п. 2 резолютивної частини рішення Господарським судом Чернігівської області від 927/374/20 у справі №927/374/20 вказано «Визнати недійсним рішення ХІІ сесії VІ скликання  Козелецької селищної ради від 03.02.2014 "Про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла"», в той час як позивач просив визнанти недійсним рішення XIII сесії VI скликання Козелецької селищної ради від 03.02.2014 "Про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла", у зв`язку із чим п. 2 резолютивної частини підлягає зміні, з викладенням у наступній редакції «Визнати недійсним рішення ХІІІ сесії VІ скликання  Козелецької селищної ради від 03.02.2014 "Про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла", згідно якого Комунальному підприємству "Козелецьводоканал" передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер 7422055100:01:003:0270 площею 0,5999 га в смт. Козелець по вул. Каденюка строком на 10 років для будівництва двох 4-х поверхових житлових будинків.». В іншій частині рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі №927/374/20 залишається без змін.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі №927/374/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансбудсервіс 11" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі №927/374/20 змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Визнати недійсним рішення ХІІІ сесії VІ скликання  Козелецької селищної ради від 03.02.2014 "Про передачу в оренду земельної ділянки для будівництва соціального житла", згідно якого Комунальному підприємству "Козелецьводоканал" передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер 7422055100:01:003:0270 площею 0,5999 га в смт Козелець по вул Каденюка строком на 10 років для будівництва двох 4-х поверхових житлових будинків.»
В іншій частині рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.08.2020 у справі №927/374/20 - залишити без змін.
Матеріали справи №927/374/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Cуду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст постанови складено 30.11.2020.

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                І.А. Іоннікова