Дата документу 08.12.2020 Справа № 334/2806/18

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
08 грудня 2020 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 334/2806/18
Провадження №22-ц/807/3463/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2020 року в складі судді Турбіної Т.Ф. в справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зестафонська – 20», треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про визнання рішення загальних зборів незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення запису до трудової книжки, стягнення моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зестафонська – 20», третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання рішення загальних зборів незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення запису до трудової книжки, стягнення моральної шкоди, який в останнє було уточнено у лютому 2019 року.
В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до рішення загальних зборів ОСББ «Зестафонська-20» її було обрано головою правління ОСББ і призначено на посаду відповідно до наказу.
18.03.2018 біля будинку АДРЕСА_1 відбулися збори незначної частини мешканців та співвласників вказаного будинку, серед яких був присутній ОСОБА_2 , який виявив бажання бути головою правління ОСББ замість неї. Бути присутньою на зборах ОСОБА_1 мешканці не дали можливості, повідомивши що їй тут нічого робити і що вирішується питання, яке її не стосується.
Наступного дня від деяких співвласників будинку їй стало відомо, що 18.03.2018 ОСОБА_2 в присутності декількох мешканців та співвласників багатоквартирного будинку сказав що він буде головою правління ОСББ, у зв`язку з чим начебто також буде проводитись письмове опитування співвласників будинку, але до 28.03.2018 до неї з питання проведення письмового опитування ніхто не звертався.
28.03.2018 ОСОБА_1 звернулася з заявою до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, в якій просила не вносити змін до установчих документів ОСББ «Зестафонська-20», але з отриманої в середині квітня 2018 року відповіді з`ясувала, що 28.03.2018 до реєстратора звернулися уповноважені співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , з пакетом документів, на підставі яких були внесені зміни до відомостей ОСББ «Зестафонська-20» щодо керівника.
04.04.2018 ОСОБА_1 зателефонувала до бухгалтерської компанії, яка надавала послуги для ОСББ, де їй повідомили, що існує наказ про її звільнення № 1к від 18.03.2018, який ОСОБА_1 отримала 04.04.2018. Згідно Наказу ОСОБА_1 з 01.04.2018 звільнено з посади голови правління ОСББ «Зестафонська-20» на підставі рішення загальних зборів ОСББ, без зазначення статті за якою відбулося звільнення.
У позові ОСОБА_1 зазначила, що оскільки вона є співвласником житлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 , то відповідно до ст.14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (надалі Закон), має право приймати участь в управлінні будинком (голосувати на загальних зборах), обирати та бути обраним до статутних органів товариства. Загальні збори ОСББ «Зестафонська-20», відповідно до Статуту та норм ч.4 ст.10 Закону проводяться за скликанням головою правління, правлінням, ревізійною комісією, або ініціативною групою. Відповідно до вимог Закону, про їх проведення, власники житлових та нежитлових приміщень повинні бути повідомлені письмово, та іншими загальнодоступними способами за 10-15 днів до їх проведення, що робиться шляхом індивідуальних письмових запрошень та об`яв, розклеєних по під`їздах будинку. Але ніяких об`яв розклеєно не було, письмових повідомлень також не надходило і на той час діюче правління, ревізійна комісія, та вона як голова правління, загальні збори не збирали, а тому відповідно до вимог ст.6 та ст.10 Закону, кожен співвласник приміщення не отримав проект порядку денного, де були вказані питання, які ставляться на обговорення. Такі дії ОСОБА_2 , який начебто був головуючий на зборах, є протиправними, та суперечать Закону.
Крім того, відповідно до ст.10 Закону, саме до компетенції правління відноситься призначення письмового опитування співвласників та утворення відповідної комісії для його проведення. Виходячи з цього, обов`язок по організації, проведенню, та створенню спеціальної комісії по проведенню письмового опитування співвласників покладений на Правління, а тому саме на ОСОБА_1 , як діючого, на той час голову правління та членів правління, був покладений обов`язок по створенню комісії з проведення письмового опитування, його проведення та фіксації голосів співвласників. Однак, цього зроблено не було по причині блокування роботи правління та його голови, тому проведене письмове опитування співвласників не правомочними на те особами є незаконним, та не має створювати будь-яких правових наслідків.
З огляду на те, що рішення загальних зборів ОСББ від 18.03.2018 щодо обрання нового складу правління є протиправним та незаконним, то і всі рішення, які були прийняті новим складом правління, в тому числі, про призначення нового голови правління, є незаконними.
Додатково у позові зазначено, що наказ про звільнення ОСОБА_1 було видано 18.03.2018, тобто в день, коли начебто були проведені загальні збори, головою правління ОСББ «Зестафонська-20» ОСОБА_2 , але на той час він не був головою правління, у зв`язку з чим вказаний наказ не відповідає правовим нормам КЗпП України, тому є незаконним, та таким що підлягає скасуванню, а тому виходячи з вказаного, ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі на посаді голови правління ОСББ «Зестафонська-20».
Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 у позові зазначила, що з Наказом про своє звільнення, в якому вказано що звільнення відбулося з 01.04.2018 року, вона була ознайомлена лише 04.04.2018 року. Її середньоденний заробіток складає 219,51 грн., а тому оскільки вимушений прогул почався з 01.04.2018 року і на момент подання позовної заяви складає 23 дні.
Крім того, відповідно до ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність особи, в неї повинні вноситися всі відомості про роботу включаючи дати прийняття на посаду та звільнення з неї. Ст.47 КЗпП України вказує, що власник або уповноважений ним орган зобов`язані в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку.
Виходячи з вказаного, ОСББ «Зестафонська-20» повинно оформити трудову книжку ОСОБА_1 , шляхом внесення в неї відповідного запису про її звільнення, та видати її оформленою належним чином.
Стягнення на свою користь моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. позивачка обґрунтовує тим, що в її житті відбулися зміни і на теперішній час вона не може знайти роботу.
ОСОБА_1 вважає, що її права підлягають відновленню шляхом визнання вказаного рішення загальних зборів незаконним, поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.
В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що з Наказом №1к вона ознайомилася лише 04.04.2018 року та їй не було відомо про існування Наказу № 4к.
Фактично Наказ 4-К було видано як розпорядчий документ роботодавця, а Наказ № 1-К скасований Наказом № 3-К, тому потрібна його правова оцінка, так як він породжує певні права і обов`язки сторін, хоча був виданий з порушеннями законодавства, що полягало у тому, що 26.03.2018 року ОСОБА_2 ще не був головою правління ОСББ «Зестафонська-20», оскільки відомості про його як керівника були внесені у державний реєстр лише 30.03.2018, після подачі відповідних документів до Державного реєстратора, і саме тоді в нього з`явилися відповідні повноваження.
Ураховуючи викладене, просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення загальних зборів ОСББ «Зестафонська-20» від 18.03.2018; визнати незаконним та скасувати рішення правління ОСББ «Зестафонська-20» від 26.03.2018 про призначення голови правління ОСББ «Зестафонська-20» ОСОБА_2 , та заступника голови правління ОСББ «Зестафонська-20» Стулій Олену Миколаївну; зобов`язати ОСББ «Зестафонська-20» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення її 01.04.2018 року з посади голови правління ОСББ «Зестафонська-20»; визнати незаконним та скасувати наказ №4-К від 26.03.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади голови правління ОСББ «Зестафонська-20» за п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді голови правління ОСББ «Зестафонська-20»; скасувати запис про керівника ОСББ «Зестафонська-20» Опалатенка Миколи Семеновича з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; стягнути з ОСББ «Зестафонська-20» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 65720 гривень та моральної шкоди у сумі 5000 гривень; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2018 року залучено до участі в цій справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне. 
Судом першої інстанції були прийняті докази з порушенням порядку, встановленим ЦПК України. З наявних у справі доказів неможливо дослідити реальну кількість осіб, які взяли участь в голосуванні, реальну думку всіх співвласників щодо обрання правління та з інших питань порядку денного. Суд дійшов помилкового висновку, що розклеювання об`яв на дверях під`їздів будинку є належним повідомленням про проведення Загальних зборів співвласників. Акт складений ініціативною групою про розклеєні об`яви щодо дати, часу, порядку денного зборів співвласників ОСББ не є належним доказом, оскільки ініціативна група є заінтересованою особою. Письмове опитування співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , які оцінюють роботу новообраного голови правління на «відмінно», як і звернення мешканців вказаного будинку про небажання поновлення на роботі позивача, не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки прийняті з порушенням норм процесуального законодавства та не є доказом, який спростовує порядок скликання та проведення Загальних зборів. Суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем норм трудового права при проведенні звільнення позивача з посади за п.9 ст.36 КЗпП України та вказав, що вона повинна бути звільнена за п.5 ст.36 КЗпП України, проте в порушення ст.. 235 КЗпП України не змінив формулювання і не вказав в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства. Зазначає, що наказ про звільнення № 4К від 26.03.2018 є незаконним, оскільки підписаний неналежною особою, яка не мала повноважень відповідно до Статуту ОСББ «Зестафонська-20».

26 листопада 2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Звертає увагу суду, що підставою звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління стало систематичне невиконання останньою обов`язків голови правління ОСББ. Посилання апелянта на порушення судом ст. 197 ЦПК України є безпідставним. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують правомочність та законність рішення Загальних зборів ОСББ «Зестафонська-20» 18.03.2018 та безпідставність вимог апелянта. Також, з огляду на приписи законодавства, що регулює відносини співвласників багатоквартирного будинку, а також Статут ОСББ «Зестафонська-20», вбачається, що не передбачено виключної компетенції правління ОСББ щодо функцій з організації та проведення письмового опитування. При вирішенні питання щодо наказу про звільнення позивача судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права та з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи.

27 листопада 2020 року від третіх осіб в справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу відхили, а рішення суду залишити без змін. Зазначають, що саме відсутність будь-якої роботи ОСОБА_1 , направленої на належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, відсутність будь-якої фінансової звітності та контролю з її боку, стало причиною створення ініціативної групи та скликання Загальних зборів. Вважають, що Загальні збори ОСББ скликались та проводились з дотриманням Закону та Статуту. Рішення щодо переобрання голови правління прийнято більшістю голосів та виключно в інтересах співвласників. Саме Загальні збори вправі вирішувати будь-які питання щодо діяльності ОСББ, в тому числі питання переобрання голови ОСББ.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України , частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Європейської конвенції з прав людини. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Пунктом 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу встановлено, що  господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема , справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Дослідивши позовні вимоги ОСОБА_1 в цій справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства з наступних підстав.

Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-III "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон № 2866-III).
Статтею 1 Закону № 2866-III встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно з частиною першою статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Отже, зазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

За змістом статті 10 Закону № 2866-III органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.
Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.
Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.
Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами.
Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління (частина перша статті 12 Закону № 2866-III).

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками юридичної особи корпоративних прав на участь в її управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління юридичною особою або позбавлення таких повноважень на управління юридичною особою. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такого правила зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.
Отже, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час.
Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів") зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Висновок про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц (провадження № 14-613цс18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19), постанові Верховного суду від 03 червня 2020 року у справі № 522/495/17 (провадження № 61-36822св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18) зазначено, що "правовідносини між власником нерухомого майна у житловому будинку та ОСББ, яке створене у тому ж будинку, найбільш подібні до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України).
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 (провадження № 14-576апп18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19), постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/22781/17 (провадження № 61-14067св19).

ОСОБА_1 , яка перебувала на посаді голови правління ОСББ, заявлено вимоги щодо правомірності прийняття загальними зборами ОСББ "Зестафонська-20" та правлінням "Зестафонська-20" рішень щодо обрання членів виконавчого органу та припинення повноважень виконавчого органу ОСББ "Зестафонська-20", поновлення її на посаді голови правління ОСББ "Зестафонська-20".
Вимоги позивача про скасування запису про керівника ОСББ ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також стягнення середнього заробітку та моральної шкоди є похідними від вищевказаних.

З мотивів, викладених вище та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, цей спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково визнав предметну юрисдикцію спору, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, не врахував, що спір між сторонами виник з приводу реалізації членом ОСББ "Зестафонська-20" корпоративних прав на участь в його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу ОСББ.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

За таких обставин суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що заявлений у цій справі спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому оскаржуване рішення в силу вимог частини 2 статті 377 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19), колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2020 рокув цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:
Провадження в справі за позовом  ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зестафонська – 20», треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про визнання рішення загальних зборів незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення запису до трудової книжки, стягнення моральної шкоди – закрити.
Роз`яснити  ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 грудня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова