ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року  
м. Черкаси   
справа № 702/1010/19,  провадження № 22-ц/821/1206/20 категорія 302090000   		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.
секретаря: Винник І.М.

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ;
представник позивача – адвокат Ульченко Сергій Олександрович;
відповідач:  Селянське (фермерське) господарство «Нова Україна»;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнєльфа Вельє»
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна» на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнєльфа Вельє», про визнання недійсним правочину, у складі: головуючого судді Мазай Н.В., дата складання повного тексту не вказано.

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суду із позовом до СФГ «Нова Україна», третя особа: ТОВ «Жильнельфа Вельє» про визнання недійсним правочину.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,897 га, яка розташована в адміністративних межах Теолинської сільської ради Монастирищенського району. 
17 липня 2012 року позивачем було укладено договір оренди даної земельної ділянки строком на 5 років до 12 березня 2019 року з СФГ «Нова Україна», який 12 березня 2014 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. Оскільки позивача не влаштовували умови даного договору, розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, тому позивач не мав наміру продовжувати орендні відносини з СФГ «Нова Україна».
Позивач уклав договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Жильнельфа Вельє», який подано на реєстрацію. 24 квітня 2019 року ТОВ «Жильнельфа Вельє» отримало рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з наявністю суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно. 
За даними інформаційної довідки строк дії права оренди земельної ділянки площею 2,897 га додатковою угодою б/н від 28 листопада 2018 року до договору оренди земельної ділянки від 17.07.2012 року продовжено на 15 років до 11 березня 2034 року.
Позивач вказує, що додаткову угоду з СФГ «Нова Україна» не підписував та нікого не уповноважував на підписання даної угоди, а тому є всі підстави для визнання цієї угоди недійсною в повному обсязі з дати її вчинення, що передбачено ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки даний правочин укладено без волевиявлення власника земельної ділянки.
Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що право на володіння, користування і розпорядження своєю власністю підлягає захисту шляхом визнання недійсною додаткову угоду № б/н від 28.11.2018 року до договору оренди землі від 17.07.2012 року укладеного з СФГ «Нова Україна».
Позивач просить визнати недійсною додаткову угоду № б/н від 28.11.2018 року до договору оренди земельної ділянки плащею 2,897 га від 17.07.2012 року розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області укладену між ОСОБА_1 та СФГ «Нова Україна», яка є підставою для продовження права оренди вказаної земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано недійсним додаткову угоду № б/н від 28.11.2018 року до договору оренди, земельної ділянки № 7123486800:02:001:0360, площею 2,8971 га розташованої на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, № б/н від 17.07.2012 року, укладену між ОСОБА_1 та СФГ «Нова Україна», яка є підставою для продовження права оренди вище вказаної земельної ділянки.
Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду мотивоване тим що, не укладаючи та не підписуючи додаткову угоду б/н від 28.11.2018 року до договору оренди земельної ділянки б/н від 17.07.2012 року з СФГ «Нова Україна», позивач не висловлював та не виражав у будь-який спосіб своє волевиявлення на зміну строку дії договору, не вчиняв жодних дій, спрямованих на погодження та/або схвалення умов, викладених у додаткові        й угоді, а отже його волевиявлення на зміну умов договору, зокрема і в частині встановлення терміну дії договору до 11.03.2034 року було взагалі відсутнє і визначення наведеного строку дії договору у додатковій угоді не відповідає його внутрішньому волевиявленню. Наявність оспорюваного правочину порушує законні права позивача на володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, як приватною власністю, а тому його порушені права підлягають судовому захисту. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги СФГ «Нова Україна»

СФГ «Нова Україна» подало до Апеляційного суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 травня 2020 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення було винесено з порушенням норм матеріального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у суді першої інстанції не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. 
Вказує, що 17.07.2012 року між позивачем та СФГ «Нова Україна» було укладено договорів оренди земельної ділянки строком на 5 років. 28.11.2018 року до даного договору між сторонами було укладено додаткову угоду до даного договору та продовжено строк дії договору до 11.03.2034 року.
Натомість у жовтні ОСОБА_1 звернувся до відповідача, де йому повідомили про можливість укласти додаткову угоду до договору оренди землі на той самий термін, також згідно додаткової угоди зростав розмір орендної плати та змінювався термін орендних відносин. Позивач взяв дану додаткову угоду на ознайомлення та через декілька днів приніс підписану. Відповідно, підприємство зареєструвало додаткову угоду до договору оренди землі на виконання чинного законодавства України.
Отже, відповідальність за власноручне підписання договору зі сторони орендодавця несе орендодавець, тобто позивач. Підприємство не несе відповідальність за правильність (неправильність) підпису орендодавців та не може цього контролювати. Зі сторони орендаря все було виконано добросовісно.
А також, позивач отримував орендну плату та про намір закінчувати орендні відносини не повідомляв.
Основним доказом у даній справі є судово-почеркознавча експертиза. Відповідач ставить під сумнів результати експертизи в даній справі, оскільки на проведення даної експертизи зі сторони позивача було надано значно менше зразків підпису, аніж встановлено інструкцією «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», у зв`язку з чим експерт міг дійти помилково висновку при проведенні експертизи. 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від представника ОСОБА_1 – адвоката Ульченко С.О. зазначено, що рішення суду законне та обґрунтоване, прийняте з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Твердження апелянта про те, що спірні орендні відносини передбачають, необхідність повідомлення орендаря за 6 місяців до закінчення договору про небажання продовжувати орендні відносини є безпідставними. Оскільки, жодного повідомлення про не бажання продовжувати орендні відносини як у договорі оренди так і в діючому законодавстві не передбачено.
А також твердження апелянта про те, що орендодавець не повідомляв орендаря про намір закінчувати орендні відносини не правдиві, оскільки позивач повідомив апелянта про небажання продовжувати орендні відносини листом про відсутність наміру продовжувати договір оренди земельної ділянки, укладений з СФГ «Нова Україна» 17.07.2012 року. Повідомлення направлено по пошті цінним листом з описом вкладень 20.02.2019 року.
Твердження апелянта про сумнівність результатів судово-почеркознавчої експертизи також є безпідставними, так як кількість та якість наданих для дослідження зразків підпису не є сталою та визначається експертом для проведення конкретної експертизи, з дотриманням норм правил, та принципів визначених діючим законодавством.
Просить залишити апеляційну скаргу СФГ «Нова Україна» без задоволення, а рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22.05.2020 року без змін. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка з кадастровим номером 7123486800:02:001:0360 площею 2,8971 га на праві власності належить ОСОБА_1 . Підстава виникнення права власності: Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЧР 0319928, виданий 04.07.2001, видавник: Теолинська сільська рада народних депутатів Монастирищенського району Черкаської області (а.с. 115).
Орендодавець ОСОБА_1 та орендар ТОВ «Жильнельфа Вельє» в особі ОСОБА_2 , уклали договір оренди земельної ділянки від 13.03.2019 строком на 10 років до 13.03.2029 (а.с. 16-20).
Згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора права на нерухоме майно ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Іванівської сільської ради Уманського району Черкаської області № 46639288 від 24.04.2019 року, у державній реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим № 7123486800:02:001:0360, ТОВ «Жильнельфа Вельє» відмовлено у зв`язку з наявністю суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (а.с. 21).
За даними інформаційної довідки з ДРРП строк дії права оренди земельної ділянки з кадастровим номером № 7123486800:02:001:0360 площею 2,897 га, яка розташована в адміністративних межах Теолинської сільської ради Монастирищенського району додатковою угодою б/н від 28.11.2018 року до договору оренди земельної ділянки від 17.07.2012 року строк дії договору змінено з 5 років на строк дії до 11.03.2034 року (а.с. 14-15).
28.11.2018 року між СФГ «Нова Україна» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н, до договору б/н від 17.07.2012 року, яка зареєстрована у встановленому законом порядку та згідно якої змінено пункти 2, 5, 8, 9 Договору. Зокрема визначено нормативно грошову оцінку земельної ділянки, яка становить 87548,00 грн.; договір укладено на двадцять років. Термін дії договору з 11.03.2014 року по 11.03.2034 року; оренда плата вноситься орендарем у розмірі 4,5 % від вартості паю, що становить у грошовому виразі 3940,00 грн. Дана додаткова угода набирає чинності з моменту підписання її Сторонами і є невід`ємною частиною вищевказаного договору оренди землі (а.с. 63). 
Згідно висновку експерта Черкаського відділення КНДІСЕ України за результатами проведення судово-почерказнавчої експертизи від 20.03.2020 року за № 203,207/20-23 підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» кожного примірнику додаткової угоди від 28.11.2018 року до договору № б/н від 17.07.2012 року кожен виконаний рукописно пишучим приладом без будь-якої попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Орендодавець» в обох примірниках додаткової угоди б/н 28.11.2018 року до договору оренди земельної ділянки від 17.07.2012 року, щодо земельної ділянки кадастровий номер 7123486800:02:001:0360, площею 2,879 га. розташованої в адміністративних межах Теолинської сільської ради, виконані не позивачем ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.
    
Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга СФГ «Нова Україна» підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суди мають керуватися вимогами пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України та враховувати загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі».
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти (частина перша, друга статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі» (частина друга статті 792 ЦК України).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».
Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. При цьому, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що «за частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».
Відповідно до статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті  215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.
Встановивши, що додаткову угоду до оренди землі позивач не підписував та, відповідно, істотних умов цього договору не погоджував, визнав цей правочин недійсним.
Районний суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо визнання недійсною додаткову угоду від 28.11.2018 року до договору оренди земельної ділянки від 17.07.2012 року, оскільки така угода фактично не була укладена, а тому не може визнаватись недійсною.
У зв`язку з цим у задоволенні позову ОСОБА_1 до СФГ «Нова Україна» про визнання недійсною додаткову угоду № б/н від 28.11.2018 року до договору оренди земельної ділянки від  17.07.2012 року необхідно відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.
Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, до скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини  тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша цієї ж статті).
Враховуючи те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а СФГ «Нова Україна» сплатило судовий збір у розмірі 1152,60 грн. за подання апеляційної скарги, ця сума судового збору підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна» задовольнити.
Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 22 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнєльфа Вельє», про визнання недійсним правочину відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код  НОМЕР_1 , проживає с. Теолин Монастирищенського району, Черкаської області, на користь Селянського (фермерського) господарства «Нова Україна», код ЄДРПОУ 32033545, місце знаходження: вул. Набережна, 58 с. Теолин Монастирищенського району Черкаської області, судовий збір 1152,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
 
Повний текст постанови складено 07 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук

Судді                                                                        Л.І. Василенко

                                                                       Л.В. Нерушак