УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/844/20 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю. 
Категорія 84  Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б. 
розглянувши у місті Житомирі в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 274/844/20 за позовом  ОСОБА_1 про порушення права, стягнення моральної та матеріальної шкоди
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 серпня 2020 року, яка постановлена суддею Хуторною І.Ю. в м.Бердичеві
в с т а н о в и в :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив визнати порушеними його права відповідно до рішення ЄСПЛ «Пєтухов проти України» від 12.03.2019, стягнути матеріальну шкоду у сумі 2 340 453 грн та моральну шкоду у сумі 2 340 453 грн, з тих підстав, що з 21.08.2001 порушені його права, як особи, що засуджена до довічного ув`язнення.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 про порушення права, стягнення моральної та матеріальної шкоди визнано неподаною та повернуто заявнику, відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України.
Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що ним вимоги ухвали від 04.10.2019 року були виконані в повному обсязі, про що свідчить його заява доповнення-уточнення від 28.02.2020, яка подана до суду. При цьому зазначив, що не має можливості подати необхідної кількості копій позовної заяви через відсутність доступу до ксерокопіювального апарату і суд першої інстанції повинен був звільнити його від сплати судового збору, як це зробив суд апеляційної інстанції під час розгляду його апеляційної скарги 08.07.2020. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з тих підстав, що вона подана без додержання вимог, встановлених п.п. 1, 2, 3, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме не зазначено: повного найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повного найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; ціни позову, не наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; не додано до позовної заяви підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Окрім того, суд вказав, що позивачем, відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст.177 ЦПК України, не додано до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, а також документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 
На виконання вимог даної ухвали суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав заяву доповнення-уточнення від 28.02.2020. У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначив відповідачів по справі – Донецький апеляційний суд та Верховний Суд України; вказав ціну позову; зазначив, що судових витрат не поніс; повідомив, що іншого позову до тих же відповідачів із тих же підстав ним не подавалося; вказав, що інші недоліки позовної заяви не може усунути, оскільки відбуває покарання у місцях позбавлення волі. 
Постановляючи ухвалу від 07 серпня 2020 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не виконав у повному обсязі вимоги ухвали суду від 10.02.2020, а саме: не надав доказів, які б свідчили про неможливість виготовити копії позовної заяви, відповідно до кількості відповідачів у справі та вказати адресу місцезнаходження відповідачів. Крім того, позивач не долучив документ, що підтверджує сплату судового доказу або докази про наявність пільг для сплати судового збору. При цьому, заяв (клопотань) про звільнення від сплати судового збору, про відстрочення чи розстрочення такої сплати, позивач до суду не подавав. 
Такий висновок суду є вірним виходити з наступного.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини проголошено право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до частини першої  статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із пунктом другим частини третьої статті 175, частиною першою статті 177 ЦПК України позивач повинен зазначити місцезнаходження відповідачів (якщо вони є юридичними особами), додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб. А також подати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 
Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року подану позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків заяви, в тому числі для зазначення відповідачів та їх місцезнаходження, надання копій позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів у справі, а також для долучення документа, що підтверджує сплату судового доказу або докази про наявність пільг для його сплати. Роз`яснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.
На виконання вимог ухвалили Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем ОСОБА_1 була подана заява доповнення-уточнення від 28.02.2020, але недоліки поданої заяви, які зазначені в ухвалі суду, в повному обсязі усунуто не було. У зв`язку з цим, 07 серпня 2020 року судом першої інстанції постановлено ухвалу про повернення позовної заяви позивачу.
Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про визнання неподаною позовної заяви та повернення її позивачу, оскільки позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, які зазначені в ухвалі про залишення позову без руху в повному обсязі, а саме не додано до позовної заяви її копії, відповідно до кількості відповідачів та невказана адреса їх місцезнаходження. А також позивач не подав документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. При цьому, заяв (клопотань) про звільнення від сплати судового збору, позивач до суду не подавав.
Доводи касаційної скарги про те, що суди обмежили його права на судовий захист, не заслуговують на увагу, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і для позивача, і для відповідача.
Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Крім того, у справах «Осман проти Сполученого королівства» («Osman v. The United Kingdom») та «Креуз проти Польщі» («Creus v. Poland») Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
Таким чином, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, діяв відповідно до норм цивільного процесуального законодавства України,  в межах наданих йому повноважень.
Посилання апелянта на те, що відбуваючи покарання у вигляді обмеження волі він позбавлений можливості зробити копії позовної заяви, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що заявником не надані копії позовної заяви (навіть у рукописному виді) відповідно до кількості відповідачів у справі.
Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 81 ЦПК України  повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
У статті 129 Конституції України зазначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
З урахуванням вимог статті 12 ЦПК України суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у  статті 8 Закону України «Про судовий збір», з власної ініціативи.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зобов`язаний був з власної ініціативи вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору без відповідного клопотання позивача є безпідставними.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження при розгляді та спростовуються матеріалами справи. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 серпня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді