УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №275/221/20 Головуючий у 1-й інст. Лівочка  Л. І. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 
на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області, ухвалене 20 липня 2020 року суддею Лівочкою Л.І. у смт. Брусилові, 
у справі № 275/221/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк, АТ КБ «ПриватБанк»)  звернулося до суду із позовом, у якому посилаючись на невиконання ОСОБА_1  умов кредитного договору №б/н від 19 липня 2018 року, просило стягнути з  останнього  заборгованість за кредитним договором станом на 23 грудня 2019 року в сумі 13538,84 грн, з яких: 9312,82 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 662,54 грн - заборгованість за простроченими процентами, 2442,58 грн - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 620,90 грн - штраф (процентна складова) та судові витрати. 
Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 липня 2020 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19 липня 2018 року у розмірі 9312,82 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими процентами, процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, штрафами і ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позов Банку та вирішити питання розподілу судових витрат.
На його думку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими процентами, за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та неустойки, оскільки відповідач, підписавши анкету-заяву, користуючись кредитними коштами, здійснюючи їх часткове погашення висловив свою згоду з формою договору та його умовами, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг Також вказав, що відповідачем 19 липня 2018 року було підписано довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), яку не враховано судом під час вирішення спору. Окрім того, послався на відсутність заперечень відповідача і не спростування ним наданих Банком доказів та розрахунку заборгованості.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку (а.с.10).
У анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 19 липня 2018 року станом на 23 грудня 2019 року складає 13538,84 грн, з яких: 9312,82 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, 662,54 грн - заборгованість за простроченими процентами, 2442,58 грн - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 620,90 грн - штраф (процентна складова).
За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а підписана ним анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, тип кредитної карти, розмір неустойки.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки - штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Таким чином, вимоги Банку про стягнення неустойки та заборгованості за простроченими процентами є безпідставними, а висновки суду про відмову у задоволенні позову у цій частині є правильними, такими, що відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
 Посилання у апеляційній скарзі на те, що істотні умови договору (процентну ставку за користування кредитними коштами та розмір неустойки) погоджено сторонами у паспорті споживчого кредиту, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки підписана позичальником анкета-заява не містить положень про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою частиною договору банківського обслуговування.
Також, паспорт споживчого кредиту (а.с. 11-12) містить інформацію щодо типу кредитного продукту як "Універсальна", так і "Універсальна Голд", за якими вказані різні умови. У ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 03 серпня 2018 року (заява-анкета підписана 19 липня 2018 року), в той час як позивач просить стягнути заборгованість станом на 23 грудня 2019 року. Тобто період дії умов паспорту є значно меншим, ніж той, за який Банк просить стягнути заборгованість.
Зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування і орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
Тому, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновки суду першої інстанції не спростовує.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_1 процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, є також безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Із матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитної картки, виданої на ім`я відповідача, закінчується 30 квітня 2022 року (а.с. 88). 
Банк звернувся до суду з позовом у березні 2020  року, тобто до спливу строку кредитування. Тому, оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє, підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України не має.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.
Рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. У іншій частині рішення суду не переглядалось. 
Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення  Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 07 грудня 2020 року.