ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10020/20 Справа № 186/1444/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів - Макарова М.О., Пищиди М.М.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитних договорів нікчемними та стягнення безпідставно списаних коштів, -

в с т а н о в и л а:

       У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитних договорів нікчемними та стягнення безпідставно списаних коштів.
       Вказувала, що вона є клієнтом АТ КБ "ПриватБанк", має в цьому банку картковий рахунок № НОМЕР_1 , який підключений до Інтернет банкінгу "Приват 24", прив`язаний до її особистого номеру телефону НОМЕР_2 .
       Зазначала, що 21 лютого 2019 року невстановлені на теперішній час особи подзвонили мобільному оператору "Водафон" ПрАТ "ВФ Україна", представилися власником мобільного номера НОМЕР_2 та у зв`язку з нібито втратою сім-картки попросили її заблокувати та замовили її віддалену заміну (без відвідування офісу "Водафон"), що їм і вдалося, в результаті чого вони отримали доступ до карткового рахунку № НОМЕР_1 , через інтернет банкінг відповідача "Приват 24". Оскільки це був кредитний рахунок з мінусовим балансом, злодії знімали по 200 грн., поки не закінчився кредитний ліміт (загалом 13 операцій на суму 2 600 грн.). Потім вони оформили у відповідача шість онлайн кредитів на загальну суму 14 451,77 грн., які були зараховані на картковий рахунок № НОМЕР_1 з метою створення позитивного балансу та підвищення кредитного ліміту. Після чого злодії зняли з її рахунку № НОМЕР_1 ще 27 499,84 грн., тобто загалом заподіяли їй шкоду на суму 30 099,84 грн.
       Вказувала також на те, що 21 лютого 2019 року вона подзвонила на гарячу лінію відповідача та заблокувала картку і остання операція переказу коштів в розмірі 27 499,84 грн. вже проходила після блокування карткового рахунку, що видно з виписки по рахунку. 22 лютого 2019 року вона звернулася до поліції за фактом вчинення цього злочину, на теперішній час досудове розслідування цього злочину триває, кримінальне провадження №12019040380000097, вона двічі зверталася до відповідача з проханням хоча б не нараховувати проценти, штрафи на ці викрадені кошти, але отримала відмову.
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд: визнати кредитні договори, укладені між позивачем та відповідачем № 19022126560658 , №19022126560659, № 19022126560660 , № 19022126560661 , № 19022126560662 , №19022126560663 від 21 лютого 2019 року нікчемними; визнати нікчемним кредитний договір від 06 березня 2006 року №SAMDN21000006021053 в частині витягу з тарифів обслуговування кредитних карт та Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку; стягнути з відповідача на її користь 30 099,84 грн. в рахунок повернення безпідставно списаних банком з рахунку клієнта грошей.
       Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
       Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року та задовольнити позовні вимоги.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не врахував висновки Верховного Суду, зокрема, у справі №522/26401/15-ц, постанова від 10 січня 2019 року, згідно з яким за відсутності обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність вини позивача як підставу цивільно-правової відповідальності у знятті грошових коштів з його рахунка. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, вона підлягає розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 березня 2006 року позивач звернулася до відповідача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_1 (угода SAMDN21000006021053).
        ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
       Судом першої інстанції також встановлено, що згідно виписки АТ КБ "ПриватБанк", сформованої через інтернет банкінг "Приват24", вбачається, що 21 лютого 2019 року між сторонами укладено договори:         № 19022126560658 "Внешние сайты" від 21 лютого 2019 року, на строк 10 місяців, сума кредиту за договором 1 146,08 грн., залишок по кредиту - 573,03 грн.; 
       № 19022126560659 "Внешние сайты" від 21 лютого 2019 року, на строк 10 місяців, сума кредиту за договором 2 600,00 грн., залишок по кредиту - 1 300,00 грн.; 
       № 19022126560660 "Внешние сайты" від 21 лютого 2019 року, на строк 10 місяців, сума кредиту за договором 3 120,00 грн., залишок по кредиту - 1 560,00 грн.;
       № 19022126560661 "Внешние сайты" від 21 лютого 2019 року, на строк 10 місяців, сума кредиту за договором 3 120,00 грн., залишок по кредиту - 1 560,00 грн.;
       № 19022126560662 "Внешние сайты" від 21 лютого 2019 року, на строк 10 місяців, сума кредиту за договором 3 319,61 грн., залишок по кредиту - 1 659,81 грн.; 
       № 19022126560663 "Внешние сайты" від 21 лютого 2019 року, на строк 10 місяців, сума кредиту за договором 1 146,08 грн., залишок по кредиту - 573,03 грн.
       Згідно виписки про рух коштів по картці НОМЕР_10 і додатковим карткам договору за період з 01 лютого 2019 року по 05 серпня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що позивач має рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на її ім`я в АТ КБ "ПриватБанк", на підставі Угоди №SAMDN21000006021053 від 06 березня 2006 року, яким активно користувалася. 21 лютого 2019 року здійснено операцію: щомісячний платіж за сервісом оплата частинами за покупку в магазині "Алло" на суму 563,93 грн. Залишок коштів після операції: -6 663,93 грн.
       В той же день, 21 лютого 2019 року, по вказаному рахунку проведено 13 операцій "Переказ зі своєї карти" по 200 грн. Залишок коштів після операції: -9 143,93 грн. Потім, на вказану кредитну картку здійснено "Службові операції" по зарахуванню коштів по договорах № 19022126560658 , № 19022126560659 , № 19022126560660 , № 19022126560661 , № 19022126560662 , № 19022126560663 _PARTPAY5 - "Поповнення карткового рахунку" на суми: 1 146,08 грн., 2 600,00 грн., 3 120,00 грн., 3 120,00 грн., 3 319,61 грн. та 1 146,08 грн. Залишок після операції: 5 107,84 грн.
       В той же день здійснено операцію з вказаного рахунку: Переказ коштів з заблокованої картки на суму 27 499,84 грн., залишок коштів: - 22 392,00 грн.
       З копії витягу з ЄРДР №12019040380000097 від 22 лютого 2019 року встановлено, що 22 лютого 2019 року до Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з письмовою заявою звернулася ОСОБА_1 , в якій повідомила, що 21 лютого 2019 року невстановлена особа, знаходячись таємно, зняла з її кредитної карти № НОМЕР_1 гроші в сумі 38 000 грн. 22 лютого 2019 року та в подальшому, позивач продовжувала користуватися вказаним картковим рахунком.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вчинення кредитного договору допускається в електронній формі, оспорювані кредитні договори укладені саме в електронній формі, суд не може визнати їх нікчемними в зв`язку з недодержанням письмової форми їх укладання, доказів того, що позивач ці кредитні договори не укладала суду не надано, тому в задоволені цієї частини позову слід відмовити; що стосується позовних вимог про визнання нікчемним кредитного договору від 06 березня 2006 року №SAMDN21000006021053 місцевий суд зазначив, що між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору, позивачу було встановлено кредитний ліміт та вона активно та тривалий час користувалася та користується грошовими коштами; позивачем не доведено факту завдання їй збитків саме винними діями відповідача.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
       Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України).
       Суд першої інстанції фактично врахував положення статті 204 ЦК України та ту обставину, що всупереч презумпції правомірності правочину, за відсутності прямої вказівки закону про нікчемність кредитних договорів, вимоги позивача є необґрунтованими.
       Ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
       При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.81 ЦПК України позивач не довела, що грошові кошти з її рахунку безпідставно списані банком, тому вимога про стягнення з відповідача на її користь 30 099,84 грн. є такою, що задоволенню не підлягає.
       Крім того, з матеріалів справи (а.с.14) вбачається, що 22 лютого 2019 року за картковим рахунком позивача здійснено переказ коштів, при здійсненні переказу були коректно введені номер картки позивача, термін її дії та CVV2код, після чого транзакція підтверджена СМС-паролем, який надсилався на фінансовий телефон позивача.
       Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на те, що місцевий суд не врахував висновки Верховного Суду, зокрема, висновок у справі № 522/26401/15-ц про те, що за відсутності обставин, які безспірно доводять, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність вини позивача як підставу цивільно-правової відповідальності у знятті грошових коштів з його рахунка, зважаючи на наступне.
       Відносини у даній справі та у справі №522/26401/15-ц не є подібними, оскільки матеріалами справи №522/26401/15-ц підтверджено (а саме відповідною фотозйомкою банкомата), що у вказаній справі здійснювалося зняття грошових коштів з картки «Універсальна GOLD», яка належала позивачу, невстановленою третьою особою.
       Врахувавши вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Макаров М.О.

                                                                                 Пищида М.М.