УХВАЛА

29 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 420/5661/19
адміністративне провадження № К/9901/34555/20
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Шишова О.О., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі №420/5661/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Винхолдинг" до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області,  Державної податкової служби України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зареєструвати податкову накладну,
УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Винхолдинг"  звернулось до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС в Одеській області №985349/33812625 від 12.11.2018 року про відмову в реєстрації податкової накладної Товариства з обмеженою відповідальністю «Винхолдинг» №17 від 01.10.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних та  зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «Винхолдинг» №17 від 01.10.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання на реєстрацію.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС в Одеській області №985349/33812625 від 12.11.2018 року про відмову у реєстрації податкової накладної Товариства з обмеженою відповідальністю «Винхолдинг» №17 від 01.10.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою відповідальністю «Винхолдинг» №17 від 01.10.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її подання на реєстрацію.
Не погоджуючись з рішеннями суддів першої та апеляційної інстанції, 15.12.2020 від Головного управління Державної податкової служби в Одеській області надійшла касаційна скарга.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно із пунктом другим частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Податковий орган у касаційній скарзі посилався на пункту 2 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначаючи на неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а також необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Відповідно до пункту другого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен в касаційній скарзі зазначити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, однак скаржник не обґрунтовує доводів щодо необхідності відступу від висновку Верховного Суду та не вказує застосуванню якої норми і в яких правовідносинах стосується висновок Верховного Суду, від якого слід відступити, та в якій постанові (і в якій справі) такий висновок зроблений.
Перевіривши зміст поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України та мотивує необхідністю відступлення від правової позиції Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.10.2018 року по справі №822/1817/17 та від 21.05.2019 року по справі №0940/1240/18, від 20.08.2019 по справі №2540/3009/18, від 18.09.2019 року по справі №826/6528/18, від 12.11.2019 року по справі №816/2183/18, від 20.11.2019 року по справі №560/279/19. 
Суд не може вважати належною таку підставу касаційного оскарження, оскільки згідно з пунктом 2 частини 4 статті 328 КАС України, скаржник повинен вмотивовано обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Водночас, зміст оскаржуваного рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі №420/5661/19 не містить посилань на вказані скаржником постанови від 23.10.2018 року по справі №822/1817/17 та від 21.05.2019 року по справі №0940/1240/18, від 20.08.2019 по справі №2540/3009/18, від 18.09.2019 року по справі №826/6528/18, від 12.11.2019 року по справі №816/2183/18, від 20.11.2019 року по справі №560/279/19, а отже, суд першої та апеляційної інстанції їх не застосовував.  
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній формально наведено підставу для касаційного оскарження судового рішення - пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
На обґрунтування визначеної підстави скаржник виклав обставини справи, норми Податкового кодексу України з абстрактним зазначенням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Посилання касатора на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
У цілому його доводи зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Суд вважає, що такі обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі, оскільки у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо формально зазначити, що скаржник вважає за необхідне відступити від викладеного у постанові Верховного Суду висновку, скаржник має чітко визначити норму права, висновок щодо застосування якої наявний у такій постанові Верховного Суду і обґрунтувати, чому на переконання скаржника висновок щодо її застосування є неправильним та як, на думку скаржника, ця норма має застосовуватися у подібних правовідносинах.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо належного оформлення касаційної скарги.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
У касаційній скарзі скаржник повинен зазначити постанови Верховного Суду у яких викладені висновки, від яких скаржник вважає за необхідне відступити та обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби в Одеській області підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі №420/5661/19.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі №420/5661/19, повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                         О.О. Шишов