ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/167/20  Номер провадження 22-ц/814/1992/20	Головуючий у 1-й інстанції Нагорна  Н.В.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду:
головуючого: Триголова В.М.,
       суддів: Лобова О.А., Дорош А.І.,
секретар: Ачкасова О.Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2020 року
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дейманівська сільська рада Пирятинського району Полтавської області, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,- 

В С Т А Н О В И Л А :

       У лютому 2020 року ОСОБА_1  звернулася в суд з заявою  про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
       У заяві вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , частина спадщини, що відкрилася після його смерті складається також із спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Так, ОСОБА_3 заповіла своє майно ОСОБА_4 , який прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном згідно ст.548 ЦК УРСР. Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишився одинокою людиною, якій потрібна була сім`я. Враховуючи, що її чоловік ОСОБА_2 був близьким з ОСОБА_4 , останній після смерті співмешканки став членом її родини, про якого вони турбувалися як про близьку людину. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яку її чоловік прийняв шляхом спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Однак офіційно підтвердити цей факт чоловік не міг, оскільки місце реєстрації у нього та ОСОБА_4 різне, хоча їх будинки знаходяться поруч. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не звертався, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважав, що прийняв спадщину на законних підставах. На час смерті ОСОБА_4 останній проживав разом із нею та її чоловіком однією сім`єю понад п`ять років, а саме з осені 1997 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлення факту проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини їй необхідно для того, щоб оформити спадкові права її чоловіка на спадщину ОСОБА_4 . 
       На підставі викладеного заявниця просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме в період з вересня 1997 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
       Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
Позивач у своїй скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було належним чином надано оцінку показам свідків, які підтверджували ведення спільного побуту ОСОБА_4 та сім`ї ОСОБА_5 , спільне утримання домогосподарства, наявність спільного бюджету, окрім того, додатковим доказом у справі є докази здійснення поховання ОСОБА_4 сім`єю ОСОБА_5 . Скаржник посилається на норми ст. 3 СК України, ст. 1264 ЦК України та вказує, що проживання в одному помешканні для членів сім`ї є необов`язковим.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належали земельні частки (паї) в умовних кадастрових гектарах 3,25 га кожному на підставі сертифікатів на земельну частку (пай) серії ПЛ №0120305 та серії ПЛ №0120185 відповідно (а.с.19).
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом та були зареєстровані за однією адресою: с.Прихідьки Пирятинського району Полтавської області (а.с.15, 17-18).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить актовий запис про смерть №25 від 23.08.1996 (а.с.38).
За своє життя ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_4 (а.с.13).
ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, спадкова справа не заводилась, що підтверджено листом нотаріуса від 16.07.2019 №479/02-17 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 27.02.2020 №59606460 (а.с.5, 44).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.12).
Після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, що підтверджено листом нотаріуса від 16.07.2019 №479/02-17 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 27.02.2020 №59606460 (а.с.5, 35).
Заявниця вважає, що її чоловік ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на спадкування майна після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець четвертої черги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю із ОСОБА_4 з 1997 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачем не доведено.
Колегія суддів з таким висновком суду погоджується.
Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
       Згідно статті 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини мають право на спадкування за законом у четверту чергу. 
При встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі цієї норми необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. 
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Відтак, обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. 
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Отже, виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Наведені норми процесуального права позивачем не дотримано та не доведено належними і допустимими доказами здійснення ним разом із спадкодавцем ОСОБА_4 спільних витрат, наявності спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання спільного майна, надання взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції із урахуванням вказаних норм матеріального і процесуального права, правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не надала достатніх доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалася на обґрунтування своїх позовних вимог, тому, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зробив висновок про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання її чоловіка та ОСОБА_4 однією сім`єю.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що наведені позивачем підстави не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус сімейних відносин та обґрунтовано дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази не підтверджують доводи позивача щодо існування між ОСОБА_2  та ОСОБА_4 , відносин, притаманних родині, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат та набуття спірного майна в інтересах сім`ї.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що належних письмових доказів проживання сторін однією сім`єю, позивачем надано не було, довідка, видана виконком Дейманівської сільської ради від 27.03.2008 №258 про те, що ОСОБА_2 до дня смерті доглядав за ОСОБА_4 , і вони вели спільне господарство (а.с.14), не підтверджує факт наявності саме сімейних відносин.
Допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не підтвердили дійсності факту наявних між сторонами саме сімейних відносин, ведення спільного побуту та спільного бюджету, зазначивши, що такі факти їм не відомі, зазначивши лише про сусідство та взаємодопомогу ОСОБА_2 і ОСОБА_4 .
Інших належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували на встановленість факту спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_4 однією сім`єю в зазначений заявницею період часу, ведення ними спільного господарства, понесення спільних витрат та наявність спільного бюджету, тощо, матеріали справи не містять.
З урахуванням наведених норм права та обставин справи, місцевим судом було правомірно відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Аргументи апеляційної скарги позивача колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів, які, на її думку, підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю, а також незгоди з висновками суду відносно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
                                       П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 квітня 2020 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя:                                                В.М. Триголов

Судді:                                         А.І. Дорош

О.А. Лобов 

Виготовлено з автоматизованої 
системи документообігу суду
30.10.2020 року
Помічник судді В.М. Черевко