ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«12» жовтня 2020 року 
м. Харків
справа № 642/1971/20-ц
провадження № 22ц/818/4047/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Котелевець А.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Колосовської А.Р., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представниця позивача – ОСОБА_2 
відповідачі –  ОСОБА_3 , представник відповідача – ОСОБА_4 , приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В., Державне підприємство «Сетам»
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року в складі судді Ольховського Є.Б.
                    в с т а н о в и в:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка Олександра Валентиновича, Державного підприємства «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів арештованого майна, скасування акту та застосування реституції.

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що предметом позову є визнання недійсними електронних торгів арештованого майна, скасування акту та застосування реституції, зокрема, повернення належного йому майна, а відповідним заходом забезпечення позову буде накладення арешту на автомобіль.

Зазначив, що застосування заходів забезпечення позову є необхідним з огляду на явні порушення процедури проведення електронних торгів, наявність яких є безумовною підставою визнання останніх недійсними, скасування акту про проведені торги та застосування реституції. За таких обставин існує висока вірогідність, що ОСОБА_3 придбаний автомобіль реалізує третім особам, що в наступному суттєво ускладнить застосування реституції.
Вказав, що відповідач має досвід у торгах, і відповідно продажу та перепродажу транспортних засобів. Той факт, що він був єдиним допущеним учасником торгів дає обґрунтований сумнів в доброчесності торгів, і дає підстави вважати, що продаж автомобіля був заздалегідь спланований під наступний перепродаж на ринку.

Вважав, що накладення арешту на автомобіль унеможливить виникненню такої ситуації, коли автомобіль буде реалізований третім особам або знищено, розібрано на запчастини, втрачено додаткове коштовне обладнання.

Просив накласти арешт на автомобіль VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року – заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – задоволено, в порядку забезпечення позову накладено арешт на автомобіль VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Зазначив, що він є переможцем аукціону проведеного ДП «Сетам», ним в повному обсязі сплачені грошові кошти за придбане з торгів майно, отримано акт про проведені електронні торги, кошти отримані від реалізації зараховані в рахунок заборгованості боржника за рішенням суду; що у зв`язку з арештом він не може поставити придбане майно на облік в сервісному центрі МВС на підставі чинного акту про проведення електронних торгів № 59065257; що він не планує реалізацію цього майна, не здійснює дій щодо передачі майна у заставу, не має зобов`язань за яким придбане майно може бути реалізоване, проте оскаржувана ухвала перешкоджає йому, як власнику майна, здійснити його постановку на облік та оформити тим самим кінцеві результати аукціону; що суд першої інстанції фактично вирішив справу по суті; що оскаржувана ухвала призводить до правової невизначеності статусу реалізованого з аукціону майна, оскільки в реєстрах МВС власником спірного майна досі є позивач, проте згідно чинних документів, власником є він; що позивач необмежений звернутися з такою заявою після завершення оформлення результатів аукціону.

22 липня та 23 липня 2020 року до суду апеляційної інстанції надійшли відзиви від представника ОСОБА_1 , в яких він вважав, що ухвала судді є законною, а апеляційна скарга необґрунтованою. При цьому зазначив, що на сьогодні наявні докази того, що ОСОБА_3 передав автомобіль третім особам, (відеозапис та пояснення ОСОБА_5 , якому передано автомобіль). Вказав, що відповідач жодним чином не обґрунтовує, яким чином забезпечення позову надмірно обмежує його можливість користуватися та розпоряджатися майном. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2020 року по справі № 638/215/17 за його скаргою на дії приватного виконавця призначено автотоварознавчу експертизу автомобіля для визначення його ринкової вартості. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року по справі № 638/215/17 скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2018 року, яке було підставою для реалізації автомобіля на електронних торгах.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді – залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В., Державного підприємства «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів арештованого майна, скасування акту та застосування реституції, в якому він просив визнати недійсними електронні торги арештованого майна, оформлені протоколом № 471239, які відбулись 25 березня 2020 року і проведені Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України щодо лота № 410537, відповідно до яких було продано майно, що йому належало, а саме легковий автомобіль VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , та скасувати акт про проведені електронні торги від 01 квітня 2020 року та застосувати реституцію. Справу не розглянуто.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2020 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13  Конвенції про захист прав  людини і  основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що 01 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленком О.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 638/215/17, виданого 10 грудня 2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей, складено акт про проведені електронні торги, за яким ОСОБА_3 визначено переможцем електронних торгів Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України за лотом № 410537. ОСОБА_3 сплатив необхідну суму грошових коштів відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 471239 від 25 березня 2020 року та придбав автомобіль VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2012 року випуску, НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 (а. с.19, 50).

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову  ОСОБА_1 вказав, що існує висока вірогідність того, що ОСОБА_3 придбаний автомобіль реалізує третім особам, що в наступному суттєво ускладнить застосування реституції.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представниця наполягали на тому, що ОСОБА_3 фактично вже передав цей автомобіль ОСОБА_5 , про що свідчать відеозапис, зароблений ОСОБА_1 , та пояснення самого ОСОБА_5 . Крім того, судове рішення, яке було підставою для реалізації рухомого майна, скасовано.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача цього не спростував. Однак, пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_3 купував автомобіль для себе. 

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи, що зазначене припущення ОСОБА_1 та його представниці є обгрунтованим, справу не розглянуто, суд першої інстанції правильно вжив заходи забезпечення позову.

Доводи та вимоги апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. При цьому судова колегія зазначає, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер до розгляду справи по суті. 
Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 А.В. Котелевець

                                                                       В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 16 жовтня 2020 року.