Ухвала
 
08 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 495/10981/17
провадження № 61-17527 ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у складі судді  Шевчук Ю. В. від 17 квітня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Князюка О. В., від 27 жовтня 2020 року за заявою виконуючого обов`язки керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області про забезпечення позову у справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2017 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_2  про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку. 
У квітні 2020 року виконуючий обов`язки керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0919 га, для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву мотивовано тим, що існує вірогідність несумлінних дій приватних осіб щодо подальшого відчуження земельної ділянки на користь добросовісних набувачів.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області             від 17 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, заяву виконуючого обов`язки керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської областіпро забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0919 га, для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 23 листопада 2020 року,            ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України). 
З касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що предметом спору є визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0919 га, для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яку  передано у власність ОСОБА_2 . 
Встановивши, що між сторонами існує спір, предметом якого є рішення Затоківської селищної ради, на підставі якого  ОСОБА_2 набув у власність спірну земельну ділянку, та свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку,суди дійшли вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до його відчуження, внаслідок чого істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову. 
Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Твердження заявника про те, що висновки судів в оскаржуваних судових рішеннях суперечать практиці Верховного Суду, викладеній у постановах             від 21 листопада 2018 року у справі № 752/6255/18, від 01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 є необґрунтованими, оскільки у наведених заявником постановах Верховного Суду та оскаржуваних судових рішеннях встановлено різні фактичні обставини справи.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на незгоді з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення,розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року за заявою виконуючого обов`язки керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області про забезпечення позову у справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара