ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1861/20                                                Суддя (судді) першої інстанції: М.А. Білоноженко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

      21 жовтня 2020 року                                                                                м. Київ
              Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
   Головуючого судді:                                                                      Коротких А.Ю.,
   суддів:                                                                                            Сорочка Є.О.,
                                                                                                           Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                         В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
12 жовтня 2020 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від позивача, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У відповідності до п. 3 ч. 1    ст. 311 КАС України    суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з    ст. 308        КАС України    справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до матеріалів справи, довідки до акту огляду Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) серія 10 ААА, №012604, 04.08.2015 року позивачу встановлено 15% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно довідки до акту огляду Обласної МСЕК №2 №921931 серія 12 ААА, 11.09.2018 року позивачу встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності безтерміново у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини.
14.12.2019 року позивач звернувся до Міністерства оборони України з проханням про призначення одноразової грошової допомоги.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.02.2019 року №19, позивачу повідомлено, що згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Позивачу встановлено групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Оскільки між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, підстави для призначення одноразової грошової допомоги відсутні.
Допомога у зв`язку із встановленням 15% втрати працездатності виплачена в сумі 12789 грн.
Позивач, вважаючи відмову відповідача, викладену в протоколі протиправною, звернувся за захистом своїх прав із позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України    передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин пункту 4    статті 16-3 Закону №2011-XII    та пункту 8 Порядку №975.
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої (ІІ) групи інвалідності з 18.12.2018 року.
У справах цієї категорії насамперед потрібно встановити, які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору.
Так,    Закон №2011-XII    було доповнено статтями    16-1,    16-2,    16-3,    16-4 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 року № 5040-VI. Цей    Закон    набрав чинності 01.01.2014 року і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014 року.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом,    Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII    (набрав чинності з 01.01.2017 року) пункт 4    статті 16-3 Закону №2011-XII    доповнено абзацом другим такого змісту:    "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Змістовно абзац другий пункту 4    статті 16-3 Закону № 2011-XII    є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4    статті 16-3 Закону № 2011-XII    встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
Вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у тлумаченні пункту 4    статті 16-3 Закону № 2011-XII, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 року (справа №240/10153/19) відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 року (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 року (справа №760/11440/17), від 30.09.2019 року (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII: (1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; (2) передбачені пунктом 4    статті 16-3 Закону № 2011-XII    обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014 року; (3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 року чи після).
Застосовуючи цей висновок до обставин справи, колегія суддів звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, відбувся 11 вересня 2018 року, а первинно інвалідність встановлено 04.08.2015 року.
За такого правового регулювання, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки між цими подіями минуло понад два роки.
Отже, рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є правильним.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до    ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243,    250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328        КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

  Головуючий суддя:                                                                         Коротких А.Ю.

          Судді:                                                                                        Сорочко Є.О.
                                                                                                                      
                                                                                          Чаку Є.В.