Постанова
Іменем  України 
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 128/4570/14-ц
провадження № 61-15317св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Управління Держземагенста у Вінницькому районі Вінницької області,
особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, - Публічне акціонерне товариство «Дельта банк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 червня 2019 року в складі колегії суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила: скасувати рішення третейського суду утвореного для вирішення конкретного спору в складі юрисконсульта ОСОБА_4 від 23 червня 2007 року про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на земельну ділянку; визнати недійсним виданий 07 вересня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 державний акт на право власності на  земельну ділянку площею 0, 1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, розташовану на АДРЕСА_1 ; припинити право власності і скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку; поновити за нею реєстрацію права власності на цю земельну ділянку на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №950340, виданого 18 травня 2007 року Вінницьким районним відділом земельних ресурсів.
В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого Якушинецькою сільською радою 18 травня 2007 року, серія ЯБ №950340, вона є власником земельної ділянки площею 0,1459 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. 
У червні 2007 року вона уклала з ОСОБА_2 договір продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого вона мала намір продати відповідачу вищевказану земельну ділянку з розстроченням платежу. В подальшому вона передала відповідачу оригінал державного акта на земельну ділянку, однак цей договір є таким, що не відбувся, оскільки відповідач не виплатив суму грошових коштів за придбання земельної ділянки, передбачену договором. Крім того, спірний договір не був посвідчений нотаріально, а тому відповідно до статті 219 ЦК України є нікчемним. 
В подальшому їй стало відомо, що належна їй земельна ділянка була перереєстрована без її відома на ОСОБА_2 , оскільки йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку.
Вказаний акт було видано на підставі рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору від 23 червня 2007 року, який розглянув спір відповідно до третейської угоди від 23 червня 2007 року, укладеної між нею та ОСОБА_2 . 
Проте третейська угода від 23 червня 2007 року, на підставі якої третейський суд ухвалив рішення, визнана недійсною рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 16 жовтня 2012 року.
Вона особисто участь у засіданні третейського суду не брала, рішення не отримувала. Про вказане рішення третейського суду, як і про державний акт, вона дізналась в травні 2014 року при зверненні до Управління Держземагентства у Вінницькому районі. Таким чином, рішення третейського суду від 23 червня 2007 року, на підставі якого видано державний акт про право власності на земельну ділянку, є незаконним.
Враховучию наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року позовні вимоги про поновлення реєстрації права власності залишено без розгляду. 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року позов задоволено.
Скасовано рішення Третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору в складі юрисконсульта ОСОБА_4 від 23 червня 2007 року, яким визнано дійсним договір дарування земельної ділянки площею 0, 1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на АДРЕСА_1 , укладений 23 червня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та визнано право власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_2 .
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, яка розташована на АДРЕСА_1 , виданий 07 вересня 2007 року на ім`я ОСОБА_2 , серія ЯД № 397126.
Припинено право власності та скасовано реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0, 1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, яка розташована на АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2012 року визнано недійсною третейську угоду у формі третейського застереження в договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 23 червня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідач визнав позов, що не суперечить вимогам та законним інтересах сторін, не порушує прав та інтересів третіх осіб, тому рішення третейського суду підлягає скасуванню.
Оскільки вимоги про визнання недійсним державного акта, припинення права власності та скасування реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 є похідними від вимоги про скасування рішення третейського суду, вони підлягають задоволенню.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, особа, яка не брала участь у справі, - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з апеляційною скаргою.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 червня 2019 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 січня 2015 року скасовано.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про скасування рішення третейського суду залишено без розгляду, а в частині вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, припинення права власності та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку залишено без задоволення.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі статей 11,122,209,210 ЦПК України 2004 року відкрив провадження у справі, однак питання щодо пропуску ОСОБА_1 встановленого статтею 389-1 ЦПК України 2004 року строку для подання заяви про скасування рішення третейського суду не вирішував, в подальшому розглянув позовну заяву по суті.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що порядок оскарження рішення третейського суду був врегульований главою І розділу VII-1 ЦПК України 2004 року та помилково розглянув справу в порядку позовного провадження, що є підставою для залишення цих вимог без розгляду.
Вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, припинення права власності та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку підлягають залишенню без задоволення, оскільки вони є похідними від вимоги про скасування рішення третейського суду, яка підлягає залишенню без розгляду.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У серпні 2019 року  ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 27 червня 2019 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що апеляційний суд не врахував, що державний акт на право власності на земельну ділянку оскаржувався не з підстав скасування рішення третейського суду і є недійсним з інших підстав, відтак ця вимога не є похідною від вимоги про скасування рішення третейського суду.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону України «Про третейські суди» виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа.
ОСОБА_2 не звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа, а видача державного акта та реєстрація його права власності на земельну ділянку була здійснена лише на підставі рішення третейського суду, відтак вона є незаконною та підлягає скасуванню. 
Вказані обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі оглянутої технічної документації.
Видача державного акта та його реєстрація були проведені без отримання висновку експертної грошової оцінки.
Апеляційний суд не міг брати до уваги обставини, встановлені оскаржуваним рішенням третейського суду від 23 червня 2007 року, оскільки відповідно до частини восьмої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріализ Вінницького районного суду Вінницької області.
20 вересня  2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПАТ «Дельта Банк» направило відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                               в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що  ОСОБА_1 належала на праві власності земельна ділянка площею 0, 1459 га, розташована на АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №950340, виданим 18 травня 2007 року на підставі рішення 1 сесії 5 скликання Якушинецької сільської ради від 20 квітня 2006 року.
Рішенням Третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору у складі юрисконсульта ОСОБА_4 від 23 червня 2007 року визнано дійсним договір дарування земельної ділянки від 23 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , предметом якого є земельна ділянка площею 0,1459 га, кадастровий номер земельної ділянки 0520688904:08:001:0100, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою; АДРЕСА_1 . Також визнано за ОСОБА_2 право власності на вищевказану земельну ділянку.
На підставі рішення Третейського суду відповідачу 07 вересня 2007 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №397126.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2012 року визнано недійсною третейську угоду у формі третейського застереження в договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 23 червня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 лютого 2019 року вищевказане рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання третейської угоди недійсною.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Звертаючись до суду з позовом у вересні 2014 року, ОСОБА_1 , зокрема, просила скасувати рішення Третейського суду, утвореного для вирішення конкретного спору, у складі юрисконсульта ОСОБА_4 від 23 червня 2007 року, про визнання договору дарування дійсним та винання права власності на земельну ділянку.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої, другої статті 389-1 ЦПК України 2004 року (в редакції, яка діяла на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом) сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.
 
Відтак, ЦПК України 2004 року було визначено порядок оскарження рішення третейського суду до суду загальної юрисдикції шляхом подання відповідної заяви відповідно до вимог Глави 1 Розділу VII-1 ЦПК України.
 
Враховуючи викладене, правильними є висновки апеляційного суду, що суд першої інстанції помилково розглянув вимогу про скасування рішення третейського суду в порядку позовного провадження.
 
Однак прийняття апеляційним судом постанови про залишення в цій частині позову ОСОБА_1 без розгляду є помилковим з огляду на наступне.
 
Згідно зі статтею 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо:  1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи; 4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
 
Відтак, ЦПК України не передбачено залишення позову без розгляду у випадку, коли заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
 
Вказана обставина є підставою для відмови у задоволенні позову.
Окрім того апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянки, припинення права власності та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку мотивував своє рішення тим, що ці вимоги є похідними від вимоги про скасування рішення третейського суду, яка підлягає залишенню без розгляду, тому задоволенню не підлягають.
Проте апеляційний суд належним чином не мотивував і не навів правове обґрунтування такого рішення, вищевказані позовні вимоги по суті не розглянув.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Таким чином, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.
Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатися законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 27 червня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий	  В. О. Кузнєцов	
 	 	
Судді	В. С. Жданова    С. О. Карпенко   	
 	В. А. Стрільчук	
 	  М. Ю. Тітов