ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/11361/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Мамалуй О.О.  

розглянувши в письмовому провадженні касаційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

на ухвалу Господарського суду міста Києва 
(головуючий суддя - Літвінова М.Є.)
від 26.02.2020
та постанову Північного апеляційного господарського суду 
(головуючий суддя - Пашкіна С.А., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.)
від 20.05.2020

за скаргою Національного банку України 
на дії заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю.

у справі №910/11361/17

за позовом Національного банку України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива"
про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (далі - ТОВ "Станіславська торгова компанія") про звернення стягнення на предмет іпотеки.

1.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі №   910/11361/17 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Суд звернув стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.12.2009, а саме: адміністративні та складські приміщення загальною площею 523,6 кв.м., що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого), буд. 4, в рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитними договорами №61/09 від 29.12.2009 та №12/09/5 від 13.05.2014; встановив спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації у розмірі 13  345  360,00 грн (з урахуванням звіту про незалежну оцінку майна станом на 31.05.2018).

1.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі №   910/11361/17 залишено без змін.

1.4. Постановою Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №910/11361/17 рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки у справі №   910/11361/17 залишено без змін.

1.5. На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі №910/11361/17 місцевим господарським судом 22.12.2018 видано наказ.

1.6. Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на рішення та бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби та просив визнати неправомірними рішення та бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича щодо відмови у задоволенні клопотання Національного банку України у здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні №58975687 направлених на визначення ринкової вартості адміністративних та складських приміщень, загальною площею 523,6 кв.м, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира великого), буд. 4; зобов`язати посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити виконавчі дії  у виконавчому провадженні №58975687 направлені на визначення дійсної ринкової вартості зазначених адміністративних та складських приміщень.

1.7. Обґрунтовуючи скаргу, Національний банк України зазначив, що у судовому рішенні визначено початкову ціну реалізації нерухомого майна 13   345   360,00 грн. Проте, початкова ціна нерухомого майна визначена станом на 31.05.2018 на підставі звіту міжрегіональної експертної групи "Школа Авраменко" в особі суб`єкта оціночної діяльності ФОП Авраменко Н.О. При цьому строк дії оцінки нерухомого майна закінчився 25.12.2018, ринкова вартість майна за цей час змінилась, а тому є необхідність у повторному визначенні ринкової вартості майна у виконавчому провадженні №ВП   58975687.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 у справі №910/11361/17 скаргу Національного банку України на дії заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. задоволено. Суд визнав неправомірними рішення та бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю., що оформлені листом від 28.01.2020 № 623-26-20/20.1/4, щодо відмови в задоволенні клопотання Національного банку у відношенні здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 58975687 направлених на визначення ринкової вартості адміністративних та складських приміщень, загальною площею 523,6 кв.м, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого),    буд. 4.    Зобов`язав посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити виконавчі дії у виконавчому провадженні № 58975687 направлені на визначення дійсної ринкової вартості адміністративних та складських приміщень, загальною площею 523,6 кв.м, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого), буд. 4.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 у справі №910/11361/17 залишено без змін.

2.2. Господарськими судами встановлено такі обставини:

- рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/11361/17 позовні вимоги Національного банку України задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 29.12.2009, укладеним між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Гуд Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2370, а саме: адміністративні та складські приміщення загальною площею 523,6 кв.м, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Орлика Пилипа, буд. 4, в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" за кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 у розмірі 877   684   794,51 грн, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 800   000   000 грн, заборгованості по процентам у розмірі 77   654   794,51 грн та штрафу у розмірі 30   000 грн, та в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 у розмірі 2   135   893   013,70 грн, що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 2   000   000   000 грн, заборгованості по процентам у розмірі 135   863   013,70 грн та штрафу у розмірі 30   000 грн. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації у розмірі 13   345   360,00 грн; 

- на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 видано 22.12.2018 наказ;

- державним виконавцем 24.04.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 58975687;

- 19.12.2019 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № ВП 58975687;

- Національний банк України 03.01.2020 звернувся з клопотанням № 63-0005/220 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про залучення до участі у виконавчих діях суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, для визначення ринкової вартості майна;

- листом №623-26-20/20.1/4 від 28.01.2020 Національному банку відмовлено у задоволенні вказаного клопотання  в зв`язку з тим, що судовим рішенням встановлено спосіб та порядок виконання рішення суду шляхом реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації у розмірі 13   345   360,00 грн та зазначено, що в державного виконавця відсутні підстави щодо здійснення дій направлених на визначення вартості майна боржника/призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

2.4. Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що державним виконавцем порушені вимоги чинного законодавства щодо визначення дійсної вартості майна та не вжито всіх заходів для оцінки такого майна для здійснення його продажу. При цьому суд першої інстанції відмову від здійснення дій  направлених на визначення вартості майна боржника розцінив як бездіяльність державного виконавця в частині не залучення суб`єкта оціночної діяльності для визначення дійсної ринкової вартості майна, на яке звернено стягнення.

До того ж судом першої інстанції враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц, де  зазначено, що відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад така вартість майна змінилася.

2.5. Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний господарський суд зазначив про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на те, що  ухвала місцевого суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 у справі №910/11361/17, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані ухвалу місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України:

- в якості підстави касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- прийняті судами попередніх інстанцій судові рішення, постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права, ґрунтуються на висновках, які не відповідають встановленим обставинам справи, та, як наслідок, є незаконними та підлягають скасуванню;

- судовим рішенням встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах  в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації у розмірі 13 345   360,00 грн, у зв`язку з чим керівником відділу примусового виконання рішення надано  було відповідь про відсутність підстав для призначення суб`єкта оціночної діяльності, а судами не враховано, що відповідно до частини 8 статті 240 Господарського процесуального кодексу України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення;

- суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку щодо допущеної бездіяльності, оскільки бездіяльність - це пасивна поведінка людини, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку вона зобов`язана  була і могла вчинити.

3.3. Також із касаційної скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія", в якій просить оскаржувані ухвалу місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

3.4. Узагальнені доводи касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія":

- незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень полягає в порушенні норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, зокрема, статей 13, 18, 42, 114, 238, 240, 326, 327, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, статей 18, 19, 57, 74 Закону України "Про виконавче провадження", статей 39, 41 Закону України "Про іпотеку", статей 13, 57 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 58 Конституції України.

3.5. У відзиві на касаційні скарги Національний банк України просив відмовити у їх задоволенні, а оскаржувані ухвалу місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

4.2. Згідно із частиною першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

4.3. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

4.4. Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

4.5. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

4.6. Частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

4.7. Як встановлено судами попередніх інстанцій на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 видано наказ, яким звернено стягнення на предмет іпотеки та встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації у розмірі 13 345 360 грн. 

4.8. Порядок звернення стягнення на заставне майно встановлено статтею 51 Закону України "Про виконавче провадження".

Частинами четвертою та сьомою статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

4.9. Передбачений статтями 39, 41 Закону України "Про іпотеку" та статтею 51 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний висновок  викладено у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі №908/1245/15-г, від 17.04.2020 у справі №1512/7803/2012.

4.10. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції) визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. 

4.11. Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. 

4.12. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки (частина друга статті 43 Закону України "Про іпотеку"). 

4.13. Згідно з частиною третьою статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

4.14. Відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. 

4.15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 у справі №   235/3619/15-ц зазначила наступне. 

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. 

Аналогічна позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 521/10445/15-ц.

4.16. Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

4.17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що від дати складання звіту міжрегіональною експертною групою "Школа Авраменко" в особі суб`єкта оціночної діяльності ФОП Авраменко Н.О., який наявний в матеріалах справи минуло 1,5 роки, що обумовлює можливість зміни вартості такого майна за цей період. 

Вважаючи, що на час здійснення дій з реалізації вартість нерухомого майна, на яке звернено стягнення, визначена в рішенні суду могла суттєво змінитися, Національний банк України звернувся з клопотанням № 63-0005/220 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про залучення до участі у виконавчих діях суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, для визначення ринкової вартості майна. Проте листом №623-26-20/20.1/4 від 28.01.2020 Національному банку відмовлено у задоволенні вказаного клопотання  в зв`язку з тим, що судовим рішенням встановлено спосіб та порядок виконання рішення суду шляхом реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації у розмірі 13  345  360,00 грн та зазначено, що в державного виконавця відсутні підстави щодо здійснення дій направлених на визначення вартості майна боржника/призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні

4.18. З огляду на викладене та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а також того, що сторона не позбавлена можливості реалізувати права сторони виконавчого провадження, визначені статтями 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження", суди дійшли обґрунтованого висновку про бездіяльність державного виконавця щодо визначення дійсної вартості майна та вжиття всіх заходів для оцінки такого майна для здійснення його продажу та неправомірної відмови заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю. щодо відмови в задоволенні клопотання Національного банку у відношенні здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 58975687 направлених на визначення ринкової вартості адміністративних та складських приміщень.

4.19. Доводи скаржників про порушення судами частини восьмої статті 240 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні направлених на визначення ринкової вартості адміністративних та складських приміщень не можуть розцінюватися як скасування або зміна судового рішення.

4.20. Інші доводи, викладені в касаційних скаргах Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи та не можуть бути підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до частини третьої статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

5.3. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

5.4. Переглядаючи у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційних скарг оскаржувані судові рішення, Верховний Суд не встановив порушення норм матеріального та процесуального права на які посилаються скаржники та вважає, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 у справі №910/11361/17 слід залишити без змін.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційні скарги без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржників.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2020 у справі №910/11361/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                                    В. Студенець

Судді                                                                                                                 О. Баранець

                                                                                                                          О. Мамалуй