УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 991/8878/20
провадження № 51-6037ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_4 – адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29 жовтня 2020 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 23 листопада 2020 року,
встановив:
Як убачається з долучених до касаційних скарг копій судових рішень, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ухвалою від 29 жовтня 2020 року задовольнив частково клопотання детектива та застосував стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, ОСОБА_4 визначено розмір застави – 10000 прожиткових мінімумів, що становить 21020000 грн.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду залишила без задоволення апеляційні скарги захисників, а вищевказану ухвалу – без змін.
Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами. Останній просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_4 вищезазначені ухвали і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Захисник ОСОБА_6 просить відкрити касаційне провадження, скасувати ці ухвали і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_4 , скасувати. Крім того, на думку ОСОБА_6 , викладені в скарзі обставини вказують на наявність підстав для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Перевіривши доводи, наведені в касаційних скаргах, дослідивши додані до них копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Таким чином, касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5  подані на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Посилання захисника ОСОБА_5 в касаційній скарзі на рішення Верховного Суду України у справах № 5-347кс15 та № 5-142кс(15)17 є безпідставними.
Так, в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року № 5-347кс15, суд зазначив, що «забезпечення права на оскарження» є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується в главі 31 «Провадження в суді апеляційної інстанції, оскільки воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації.
Водночас, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. У цьому конкретному випадку заборона на оскарження вищезгаданих ухвал  прямо передбачена положеннями ч. 4 ст. 424 КПК.
Що стосується посилання ОСОБА_5 на постанову Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі № 5-142кс(15)17, то колегія суддів вважає його необґрунтованим, оскільки у цьому рішенні йдеться про постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, тоді як оскаржена до апеляційного суду ухвала слідчого судді постановлена у порядку застосування запобіжного заходу під час досудового розслідування і передбачена положеннями ст. 196 КПК.
Стосовно клопотання захисника ОСОБА_6 про передачу касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду, то воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частиною 5 статті 434-1 КПК передбачено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
З огляду на приписи вказаної норми, питання про передачу касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у тому числі за клопотанням учасника судового провадження, може бути вирішене судом касаційної інстанції лише після відкриття касаційного провадження, якщо в ході касаційного розгляду буде встановлено, що провадження містить виключну правову проблему. Однак передбачені законом підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Отже, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Крім того, ч. 3 ст. 428 КПК, передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_4 – адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 29 жовтня 2020 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 23 листопада 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3