Справа № 344/10643/20 
Провадження № 33/4808/561/20 
Категорія ст.124 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Деркач Н. І. 
Суддя-доповідач Шкрібляк 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківськ ого апеляційного суду Шкрібляк Ю.Д., участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Маланюка О.Я., потерпілого ОСОБА_2 та його представника – адвоката Ткачука С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою (далі АС) потерпілого ОСОБА_2 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду від 20 жовтня 2020 року,-
                                                        в с т а н о в и в:
Вказаною постановою щодо ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України,-
провадження по справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, тобто на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього ж Кодексу.
У постанові судді зазначено, що, згідно з матеріалів справи, зокрема зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №404242 від 07.08.2020 року вбачається, що 07 серпня 2020 року о 15 год. 28 хв. ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську на перехресті вул. Незалежності – Залізнична керуючи тролейбусом марки «MAN Graft» номер 188, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Daewoo» н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п.п.2.3 б), 13.1 ПДР, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Однак суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення правопорушника дійшов висновку про те, що факт вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, не знайшов свого підтвердження в суді, а тому закрив провадження у справі за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, тобто на підставі  п.1 ч.1 ст.247 цього ж Кодексу.
Не погодившись з постановою судді, потерпілий ОСОБА_2 подав АС, в якій покликається на неповноту та необ`єктивність судового розгляду, і що винесена постанова є незаконна та необґрунтована, оскільки висновки судді про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суперечать зібраним по справі доказам. 
Просить оскаржувану постанову скасувати та винести нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 було роз`яснено її права передбачені ст. 268 КУпАП. 
В суді апеляційної інстанції потерпілому ОСОБА_2 було роз`яснено його права, передбачені ст. 269 КУпАП. 
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 повністю підтримав доводи, поданої АС та пояснив, що дійсно у вказаному в протоколі даті та час він рухався своїм автомобілем марки «Daewoo» в м. Івано-Франківську по вул. Незалежності в лівій крайній смузі руху в сторону залізничного моста. Під`їжджаючи до перехрестя зупинився, оскільки перед ним на його смузі руху також зупинився інший автомобіль, який мав намір повернути ліворуч на вул. Залізничну і пропускав зустрічні транспортні засоби. В той час по правій крайній смузі руху рухався тролейбус під керуванням ОСОБА_1 , проїхав повз нього,  задньою лівою частиною тролейбуса, яку занесло на його смугу, зачепивши праву передню частину його автомобіля. Однак, після цього, водій тролейбуса не зупинився та поїхав далі. Винуватим у вказаній ДТП вважає саме водія тролейбуса ОСОБА_1 .
Під час апеляційного розгляду водій ОСОБА_1 заперечила доводи поданої АС, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що дійсно у вказаний в протоколі даті та час, керуючи тролейбусом марки «MAN Graft» номер 188 в м. Івано-Франківську, на перехресті вул. Незалежності – Залізнична, рухалась в сторону залізничного моста по своїй крайній правій смузі руху, не здійснюючи жодних маневрів. На лівій смузі руху, пропускаючи зустрічні автомобілі, стояв автомобіль чорного кольору, який намагався повернути ліворуч на вул. Залізничну, інші автомобілі здійснювали маневри об`їзду чорного автомобіля, підрізаючи тролейбус. Винним в ДТП вважає водія автомобіля марки «Daewoo» н.з. НОМЕР_1 – ОСОБА_2 , який в такий же спосіб мав намір здійснити намір об`їзду, а в результаті чого допустив з ним зіткнення. 
В поданому запереченні ОСОБА_1 оскаржувану постанову судді вважає законною та обґрунтованою, просить відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження потерпілому ОСОБА_2 , а у випадку поновлення строку, АС залишити без задоволення, а постанову судді щодо неї без змін.
В судове засідання апеляційного суду 11.12.2020 року захисник ОСОБА_1 – адвокат Маланюк О.Я. не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_2 та його представника – адвоката Ткачука С.В., які підтримали подану АС, просять постанову судді скасувати та ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні інкримінованого їй адмінправопорушення; пояснення ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Маланюка О.Я., які повністю заперечили подану АС, постанову судді вважають законною та обґрунтованою, просять залишити її без змін; перевіривши матеріали справи та додані документи, вважаю, що АС слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.
Строк на апеляційне оскарження даної постанови слід поновити, оскільки він пропущений з поважних причин, так як ОСОБА_2 не був присутній при розгляді справи в суді і прийнятті рішення, оскаржувану постанову вчасно не отримав, що позбавило його можливості оскаржити її у строк, передбачений ст. 289 КУпАП. Тому з метою доступу до правосуддя та з`ясування доводів викладених у АС, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП при розгляді адміністративної справи повинно бути з`ясовано: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.           
Таких вимог закону суддя першої інстанції в повній мірі дотримався.  При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.         
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.        
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.     
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.   
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та враховані пояснення сторін під час апеляційного розгляду. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №404242 від 07.08.2020 року (а.с.1), що 07 серпня 2020 року о 15 год. 28 хв. ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську на перехресті вул. Незалежності – Залізнична керуючи тролейбусом марки «MAN Graft» номер 188, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Daewoo» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушила вимоги п.п.2.3 б), 13.1 ПДР, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.                      Протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою на те особою, заступником командира взводу №1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Штигаром С.М. із заповненням всіх передбачених граф протоколу та у відповідності до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395.          
У відповідності до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення повинна бути зазначена суть адміністративного правопорушення, оскільки конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.    Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення у зв`язку з чим встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.   Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.         
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.     Зокрема, в рішенні у справі "Ващенко проти України" Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».         
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що надані обвинуваченому дані, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.         
В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». Апеляційний суд звертає увагу на те, що при розгляді вказаної справи суд повинен встановити чи доведена вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення і не встановлює винуватість інших учасників дорожньо-транспортної пригоди у її вчиненні.                     Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.             Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.          
Так, згідно протоколу ОСОБА_1 ставиться за провину порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. 2.3 б), 13.1 ПДР.   Відповідно до вимог п.п. 2.3 б) ПДР водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно вимог п.13.1 ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.  
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.     Як вбачається із матеріалів справи, суддею першої інстанції, з урахуванням вказаних вище вимог закону, вірно з`ясовані обставини, що свідчать про відсутність доказів про те, що ОСОБА_1 порушила саме вимоги п.п. 2.3б, 13.1 ПДР.            
Так, з переглянутого під час апеляційного розгляду справи відеозапису відеореєстратора тролейбуса  марки «MAN Graft» номер 188 апеляційним судом встановлено, що водій тролейбуса здійснює посадку-висадку пасажирів на зупинці «Космос» та в подальшому здійснює рух крайньою правою смугою до першого світлофора, перед яким зупинилась, оскільки горів червоний сигнал світлофора, а перед вказаним тролейбусом рухався інший тролейбус в попутному напрямку. Коли загорівся зелений сигнал світлофора, тролейбус продовжив рух в сторону залізничного моста. Також із вказаного відеозапису видно, що після другого світлофора, на перехресті, стоїть легковий автомобіль чорного кольору, який намагається повернути ліворуч на вул. Залізничну та пропускає зустрічні транспортні засоби. Після цього, рухається автомобіль білого кольору, який здійснив об`їзд автомобіля чорного кольору з правої сторони. Перед другим світлофором вбачається автомобіль марки «Daewoo», який рухається лівою крайньою смугою, починає зміщуватись в праву сторону, де в той час проїжджає тролейбус. Після цього, тролейбус рухається через перехрестя, в сторону залізничного моста, повз зупинений чорний автомобіль, при цьому не здійснюючи жодних маневрів, де пізніше зупиняється через повідомлення про ДТП.                        Таким чином, апеляційний суд звертає увагу на те що суддя першої інстанції при розгляді вказаної справи прийшов до обґрунтованого висновку, що з дослідженого відеозапису з відео реєстратора тролейбуса, вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала рух крайньою правою смугою руху прямо, не здійснюючи жодних маневрів, паралельно здійснював рух автомобіль марки «Daewoo» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який мав намір здійснити маневр праворуч для об`їзду перешкоди, проте, не врахувавши дорожньої обстановки допустив зіткнення в задню ліву частину тролейбуса.  До протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1) серії ДПР18 № 404242 від 07.08.2020 року, додано схему огляду місця ДТП (а.с.2), де зазначено, що зіткнення транспортного засобу відбулося в населеному пункті в м. Івано-Франківську на перехресті вул. Незалежності та Залізнична та містяться дані про розміщення транспортних засобів. Зокрема, зіткнення транспортних засобів відбулося на перехресті вказаних вулиць. Також на самому перехресті відсутня дорожня розмітка.           
А тому доводи АС ОСОБА_2 про те, що водій ОСОБА_1 керуючи тролейбусом здійснила маневр ліворуч, і це стало причиною зіткнення транспортних засобів і ДТП відбулося на його смузі руху, є безпідставним та необґрунтованим.           
Відповідно до досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема письмових пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суддею першої інстанції достовірно встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження внаслідок зіткнення, має прямий причинно-наслідковий зв`язок з тим, що водій ОСОБА_2 міг порушити ПДР.        
Слід зазначити, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. 
Таким чином, під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , доказів на підтвердження винуватості останньої у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №404242 від 07.08.2020 року, в тому числі порушення нею п.п.2.3 б), п. 13.1 ПДР щодо недотримання безпечного бокового інтервалу - здобуто не було.
Будь-яких інших доказів, зокрема пояснень інших очевидців ДТП органом поліції до матеріалів справи не долучено. 
Апеляційний суд бере до уваги те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.
Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.
Визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється Європейським Судом не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини",  "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").
Разом з тим, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини"повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні, вказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, до яких відноситься право знати у якому правопорушенні її звинувачують.
Таким чином, апеляційний суд визнає, що по даній справі вчинення адміністративного правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом, а саме факт вчинення ОСОБА_1 ДТП, за що передбачено відповідальність ст. 124 КУпАП, тому суд приходить до висновку, про відсутність в її діях складу даного адміністративного правопорушення (вини), що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу апелянта на те, що розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення щодо конкретної особи.
Суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь який спосіб змінювати зміст обвинувачення, котре міститься протоколі, що випливає із загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.
З урахуванням повноважень, визначених ст. 294 КУпАП, під час апеляційного розгляду були досліджені в повному обсязі матеріали справи про адміністративне правопорушення, в тому числі обвинувачення, що викладене у протоколі.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, АС потерпілого ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.                      На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП суд, -         
                                                п о с т а н о в и в :
Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 – залишити без задоволення, а постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.      

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                Ю.Д. Шкрібляк