Номер провадження: 22-ц/813/6094/20 
Номер справи місцевого суду: 496/2788/16-ц
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року про залишення без задоволення заяви про розстрочення виконання рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

                                         В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 посилаючись на скрутне матеріальне становище звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року на один рік.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року скасувати, а заяву про розстрочення виконання судового рішення задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони з урахуванням обмеженого доступу до зали судвого засідання Одеського апеляційного суду на період дії карнтину у зв`язку з поширенням корона вірусної інфекції «COVID-19» клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи в режимі відео конференції не подавали.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Оскільки заяви про відкладення розгляду справи відсутні, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження наявності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
 
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.03.2017 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 3к-322 від 12.09.2008 року у розмірі 598 232,60 грн., судовий збір у розмірі 8 973,49 грн., що в загальному розмірі складає 607 206,09 грн. 
 
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25 лютого 2019 року замінено стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні з виконання заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 вересня 2016 року по цивільній справі № 496/2788/16-ц (а.с.160-161).
23 серпня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа, виданого Біляївським районним судом Одеської області 03.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 3к-322 від 12.09.2008 року у розмірі 598 232,60 грн., судового збору у розмірі 8 973,49 грн., що в загальному розмірі складає 607 206,09 грн. 
 
Звертаючись у грудні 2019 року із заявою про розстрочення заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 вересня 2016 року, ОСОБА_1 посилався на скрутний матеріальний стан, зокрема на те, що він офіційно не працює, з 2019 року доходу, як ФОП не отримує, автомобіль, який був придбаний за кредитні кошти був пошкоджений під час ДТП та відновленню не підлягає, на його утриманні перебуває непрацездатна дружина та малолітня дочка.
 
Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Обставини, які наводить боржник не є у розумінні ст.435 ЦПК України достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду. 
 
В матеріалах справи відсутні докази, що боржник має поганий стан здоров`я, через який він не може працевлаштуватися на роботу, що на його утриманні перебувають хворі, непрацездатні батьки, дружина, діти, що він єдиний годувальник (утримувач) своєї сім`ї, тощо, тобто обставини, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. 
 
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
 
Виходячи з доданих до заяви розстрочення виконання рішення суду документів, заявником не доведено розумінні ст.435 ЦПК України існування виняткових обставин, що виникли в процесі виконання рішення суду, що мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких процесуальний закон пов`язує можливість здійснити розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.
 
Крім того, виходячи із поданої заяви, ОСОБА_1 просив розстрочити виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 598 232,60 грн. та судових вират у розмірі 8 973,49 грн., а всього 607 206,09 грн. на один рік, зокрема: на перший місяць 50 606,09 грн. та послідуючи 11 місяців по 50 600 грн. щомісячно. При цьому вказуючи про скрутне матеріальне становище, заявник не навів обґрунтувань про джерело та розмір доходу, який дозволить йому реально виплачувати заборгованість за рішенням суду у розмірі 50 600 грн. щомісячно протягом 12 місяців поспіль на випадок задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду. 
 
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду, а доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та зводяться лише до незгоди заявника із ухваленим судом рішення.
Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
Згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).
У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив письмові докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання судового рішення.
Безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси стягувача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 13 лютого 2020 року про залишення без задоволення заяви про розстрочення виконання рішення - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. 

Повний текст постанови складено 07.12.2020 року.

Головуючий:                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                        А.П. Заїкін

                                                                       О.В. Князюк