Постанова
Іменем України
11 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 212/5828/19
провадження № 61-20888св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,
Шиповича В. В. (суддя - доповідач),
учасники справи: 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 ,
відповідач - акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_39 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Чайкіна І. Б., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, прийняту в складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , 
ОСОБА_39 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 звернулися до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі - АТ «Криворіжгаз») про визнання права на забезпечення та встановлення споживачам в квартирах індивідуальних газових лічильників. 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 між позивачами та відповідачем укладено типовий договір постачання природного газу споживачам.
Відповідно до пункту 1.3 типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 
2015 року № 2498 (далі - типовий договір), цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) направляє споживачеві інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплату рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Доказом факту приєднання всіх споживачів до Типового договору вважають щомісячне споживання ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий природний газ. Позивачі зазначали, що права та обов`язки споживачів виникли з однієї підстави та предметом цього спору є однорідні права та обов`язки. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника». Зміст Типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500 передбачає, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.
Вказували, що у вересні 2017 року вони провели загальні збори співвласників багатоквартирного будинку 
АДРЕСА_1 , на яких було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до Оператора газорозподільної системи «Криворіжгаз», із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок 
АТ «Криворіжгаз» на підставі статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон № 3533-VI).
У сервісному центрі АТ «Криворіжгаз» їм було повідомлено, що фінансування робіт із встановлення індивідуальних лічильників газу в кожній квартирі будинку АДРЕСА_1 
не передбачено, а отже, як вважали позивачі, їм було відмовлено у встановленні індивідуальних газових лічильників за рахунок 
АТ «Криворіжгаз».
Стверджували, що забезпечити комерційний облік природного газу кожному споживачу будинку газорозподільне підприємство - АТ «Криворіжгаз» було зобов`язане у термін до 01 січня 2018 року.
АТ «Криворіжгаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на території Жовтневого району м. Кривого Рогу. Згідно структури тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу 
АТ «Криворіжгаз» у період з 2011 року до теперішнього часу закладається встановлення квартирних лічильників газу, що передбачено статтею 3 Закону №3533-VI, де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на АТ «Криворіжгаз».
У зв`язку з чим позивачі просили суд визнати за ними право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок 
АТ «Криворіжгаз» та визнати, що АТ «Криворіжгаз», відповідно до статті 6 Закону № 3533-VI, зобов`язано було за свій рахунок у термін до 01 січня 
2018 року здійснити встановлення в їх квартирах індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам, що проживають у будинку АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачів на встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку та терміни, встановлені Законом № 3533-VI відповідачем чином не порушені та не оспорені, строки виконання відповідачем обов`язку по встановленню лічильників на час звернення до суду та на час розгляду справи не сплинули, при цьому діючим законодавством не передбаченого можливості судового захисту права особи від можливих порушень або посягань на майбутнє.
Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 ,. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , 
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , 
ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , 
ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_39 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , 
ОСОБА_38 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задоволено частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про визнання права на забезпечення та встановлення споживачу в квартирі індивідуального газового лічильника у порядку захисту прав споживачів та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Визнано за побутовим споживачем природного газу ОСОБА_9 право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок АТ «Криворіжгаз».
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходила з того, що позивачами не надано суду доказів на підтвердження звернення позивачами, кожним окремо, або колективного звернення, крім ОСОБА_9 , до відповідача із вимогами про встановлення індивідуальних квартирних лічильників та отримання відмови у встановленні кожному індивідуальний лічильник газу. Отже, звернувшись до суду із позовом позивачі не довели, що їх права на встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку та терміни, встановлені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідачем порушені та оспорені, а також, що строки виконання відповідачем обов`язку по встановленню лічильників на час звернення до суду та на час розгляду справи сплинули.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховано відповідь відповідача на звернення ОСОБА_9 з питання встановлення індивідуального лічильника газу за адресою: АДРЕСА_2 , що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення та призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 .
Крім того, пославшись на положення статті 13 ЦПК України, суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду про те, що із січня 
2018 року діє нова редакція Закону № 3533-VI, якою передбачено встановлення споживачам індивідуальних лічильників природного газу, зокрема якими природний газ використовується тільки для приготуванні їжі, у строк до 01 січня 2021 року, а отже передбачений законом строк (01 січня 
2021 року) ще не настав.
Додатковою постановою Дніпропетровського апеляційного суду 
від 11 листопада 2019 року вирішено питання про судові витрати.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2019 року позивачі подали до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 
від 10 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 05 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позову, ухвалити судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди надали неправильну оцінку зібраним доказам, які підтверджують факт порушення прав позивачів, зокрема листу відповідача від 29 грудня 2018 року в якому зазначено, що планом розвитку газорозподільної системи АТ «Криворіжгаз» 
на 2016-2025 роки передбачено встановлення лише загальнобудинкового вузла обліку природного газу в будинку позивачів.
У вересні 2017 року, на час виникнення спірних правовідносин, стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції Закону від 09 квітня 2015 року № 326-VIII передбачала обов`язок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл газу на відповідній території забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає в квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі до 01 січня 2018 року.
Зазначають, що судами, при врахуванні приписів статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції Закону 
від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, порушено конституційний принцип неприпустимості зворотної дії нормативних актів у часі.
Звертають увагу на те, що судами не враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 07 листопада 2018 року у справі 
№ 214/2435/17.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У січні 2020 року АТ «Криворіжгаз» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , 
ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_39 , ОСОБА_36 , 
ОСОБА_37 , ОСОБА_38 є споживачами послуг з газопостачання у багатоквартирному будинку 
АДРЕСА_1 .
Листом АТ «Криворіжгаз» від 14 грудня 2018 року надана відповідь на звернення ОСОБА_9 з приводу встановлення індивідуального лічильника газу та фактично відмовлено у задоволенні такої заяви.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції Кодексу, яка діяла на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) оператор газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Відповідно до вимог статті 6 Закону № 3533-VI та графіків оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої 
статті 6 зі змінами, внесеними згідно з Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)
За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 
2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» 
(з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1 000 куб. м природного газу.
Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1 000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1 000 куб. м становлять 25,20 грн.
Якщо споживач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18).
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд в частині вимог позивачів щодо визнання за відповідачем обов`язку за свій рахунок у термін 01 січня 2018 року здійснити встановлення в їх квартирах індивідуальних газових лічильників, дійшов правильного висновку про необґрунтованість цих вимог, оскільки встановлені законом строки виконання відповідачем цього зобов`язання (до 01 січня 2021 року) як на час звернення до суду так і на час розгляду справи не порушені.
Доводи касаційної скарги про те, що у вересні 2017 року, на час виникнення спірних правовідносин, стаття 6 Закону № 3533-VI діяла в редакції Закону 
від 09 квітня 2015 року № 326-VIII та передбачала обов`язок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл газу на відповідній території забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає в квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі до 01 січня 2018 року, не спростовують висновків попередніх інстанції, адже визначений нормативно-правовими актами строк для виконання цього зобов`язання змінено до 01 січня 2021 року і на момент розгляду справи він не сплив.
До спірних правовідносин слід застосовувати саме приписи статті 6 Закону № 3533-VI у редакції Закону від 21 грудня 2017 року № 2260-VII, які передбачають строк встановлення газових лічильників для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року, з огляду триваючий характер спірних правовідносин.
Такий висновок не суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17, щодо застосування приписів статті 6 Закону № 3533-VI, оскільки зміна терміну встановлення лічильників для вказаної категорії осіб відбулася до пред`явлення позову в розглядуваній справі.
Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами, права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок АТ «Криворіжгаз».
Так, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні цих вимог, виходив з того, що права позивачів не порушені, оскільки вони не зверталися до відповідача із проханням про встановлення індивідуальних лічильників газу та їм не було відмовлено у встановленні таких лічильників.
Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу в частині вимог ОСОБА_9 , встановивши, що остання звернулась до відповідача з приводу встановлення індивідуального лічильника газу, проте листом 
АТ «Криворіжгаз» від 14 грудня 2018 року у задоволенні її заяви було відмовлено, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_9 щодо визнання за нею, як побутовим споживачем природного газу права на забезпечення індивідуальним лічильником за рахунок відповідача.
Проте апеляційний суд не в повній мірі звернув увагу на викладені у вказаному листі АТ «Криворіжгаз» підстави для такої відмови, зокрема відповідач послався на план розвитку газорозподільної системи АТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування, зазначивши, що Розділом Плану І, з урахуванням технічних та економічних чинників, в будинку АДРЕСА_1 передбачено встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу та роз`яснив право побутовим споживачам встановлювати лічильник газу за рахунок коштів інших джерел, не заборонених законодавством, зокрема за власні кошти.
Отже із вказаної відмови вбачається, що відповідач не визнавав обов`язку за свій рахунок встановлювати індивідуальні лічильники газу в будинку АДРЕСА_1 .
Крім того у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі 
№ 210/5132/19 (провадження № 61-4893св20) вказано, що сам факт пред`явлення позову свідчить про наявність спору між сторонами, вирішення якого не може ставитися у залежність від відсутності досудового звернення позивачів до АТ «Криворіжгаз» та отримання відповідної відмови.
Таким чином суд першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами, права на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок 
АТ «Криворіжгаз», дійшов помилкових висновків про необґрунтованість цих вимог, оскільки таке право передбачене положеннями Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та не визнається відповідачем.
Враховуючи викладене суди попередніх інстанцій в цій частині, неправильно застосувавши норми матеріального права та ґрунтуючи свої висновки на припущеннях, дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для визнання за позивачами, права на забезпечення індивідуальним лічильником газу за рахунок АТ «Криворіжгаз».
За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права на забезпечення індивідуальними лічильниками газу з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення цих вимог.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_39 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання права на забезпечення індивідуальними лічильниками газу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_39 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 задовольнити частково.
Визнати за побутовими споживачами природного газу в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (квартира № 1 ), ОСОБА_2 (квартира № 3) , ОСОБА_3 (квартира № 6), ОСОБА_4 (квартира № 8), ОСОБА_5 (квартира № 10 ), ОСОБА_6 (квартира № 15 ), ОСОБА_7 (квартира АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 (квартира № 24 ), ОСОБА_11 (квартира № 27 ), ОСОБА_12 (квартира № 28 ), ОСОБА_13 (квартира № 30 ), ОСОБА_14 (квартира № 31 ), ОСОБА_15 (квартира № 34 ), ОСОБА_16 (квартира № 40 ), ОСОБА_17 (квартира № 44 ), ОСОБА_18 (квартира № 46 ), ОСОБА_19 (квартира № 50 ), ОСОБА_20 (квартира № 53 ), ОСОБА_21 (квартира № 59 ), ОСОБА_22 (квартира № 60 ), ОСОБА_23 (квартира № 64 ), ОСОБА_24 (квартира № 68 ), ОСОБА_25 (квартира № 71 ), ОСОБА_26 (квартира № 73 ), ОСОБА_27 (квартира № 75 ), ОСОБА_28 (квартира № 115), ОСОБА_29 (квартира № 117 ), ОСОБА_30 (квартира № 119 ), ОСОБА_31 (квартира № 120 ), ОСОБА_32 (квартира № 127 ), ОСОБА_33 (квартира № 130), ОСОБА_34 (квартира № 131), ОСОБА_40 (квартира № 139), ОСОБА_36 (квартира № 141), ОСОБА_37 (квартира № 144 ), ОСОБА_38 (квартира № 148 ) право на забезпечення індивідуальними лічильниками газу за рахунок акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».
В іншій частині рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:  	Є. В. Синельников   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович