Справа № 464/4022/18                                         Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 22-ц/811/1334/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 жовтня 2020 року                                                                         м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.
секретаря: Матяш С.І.
з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренка Володимира Павловича на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Універсалбанк», ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів про надання кредитних послуг та додаткових угод до нього, визнання недійсними договору поруки -

в с т а н о в и в:

В липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/К-1 до Генерального договору в сумі 75 204, 91 швейцарські франки; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/К-1 до Генерального договору в сумі 75 204, 91 швейцарські франки; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до Генерального договору в сумі 5 675,09 швейцарські франки; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до Генерального договору в сумі 5 675,09 швейцарські франки; стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору в розмірі 32 237,24 грн.
В обґрунтування позову покликався на те, що між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 21.12.2007 року було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL1223 на загальну суму 103 000,00 дол. США (ліміт Договору), з терміном користування коштами до 01 грудня 2027 року. В подальшому між позивачем та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду до Генерального договору (індивідуальна угода) № ВL1223/К-1 від 24.12.2007 року відповідно до якої Банк підтверджуючи свої зобов`язання за діючим Генеральним Договором надав Позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 93 000,00 швейцарських франків. Згідно з п. 3.1. даної Додаткової угоди, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5 % річних («базова процентна ставка»), а згідно п. 3.2 за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або Індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 19% річних («підвищена процентна ставка»). Також, 27 червня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду до Генерального договору (індивідуальна угода) №ВL1223/ ВL 6420-К відповідно до якої Банк (Позивач) підтверджуючи свої зобов`язання за діючим Генеральним Договором надав Позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 15 000,00 швейцарських франків. Згідно з п. 3.1. даної Додаткової угоди, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 12,95 % річних («базова процентна ставка»), а згідно п. 3.2 за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або Індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 25,90% річних («підвищена процентна ставка»). 05 червня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода № 1 до Генерального договору. 01 липня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода № 1 до Генерального договору. 01 липня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №2 до Генерального договору. Також, 13 липня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №3 до Генерального договору. 30 серпня 2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №4 до Генерального договору. 28 вересня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №4 до Генерального договору. 28 вересня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №5 до Генерального договору. 23 липня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №7 до Генерального договору. 23 липня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №8 до Генерального договору. 07 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №9 до Генерального договору. 07 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №10 до Генерального договору. 29 жовтня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №11 до Генерального договору. 29 жовтня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №12 до Генерального договору. 11 лютого 2016 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №13 до Генерального договору. Відповідно до п. 1.3.2.1. Додаткової угоди №13 за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка («базова процентна ставка»): а) з «11» лютого 2016 року по «31» січня 2017 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5% річних; б) а починаючи з «01» лютого 2017 року встановлюється процентна ставка в розмірі 14 % річних. Згідно п. 1.3.2.2.1. Додаткової угоди за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі: а) з «11» лютого 2016 року по «31» січня 2017 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 19,0% річних (підвищена процентна ставка); б) а починаючи з «01» лютого 2017 року встановлюється процентна ставка в розмірі 28 % річних (підвищена процентна ставка). Вищевказана Генеральна угода, покладала на позичальника обов`язок своєчасно здійснювати оплату по кредиту та сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Згідно із вищевказаними додатковими угодами встановлювались відсоткові ставки за користуванням наданими кредитними коштами. Отже, відповідач не виконав своїх зобов`язань по Кредитному договору, не здійснивши повної та своєчасної оплати по кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, чим порушив вимоги ст.526 Цивільного кодексу України, та умови Кредитного договору, що зумовило утворення заборгованості. Відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих по ньому процентах, чим порушує прийняті на себе договірні зобов`язання. Відповідач, в терміни, встановлені Кредитним договором, кошти не повернув. Однак, даний обов`язок позичальником не виконувався, на підставі чого виникла заборгованість перед ПАТ «Універсал Банк» згідно Додаткової угоди №ВL1223/К-1 від 24.12.2007р., що станом на 30.05.2018 року становить 75 471,93 швейцарських франки, з яких: Заборгованість по сумі кредиту - 55 337,90 швейцарських франки; в т. ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту - 14 691,77 швейцарських франків; відсотки- 19 341,01 швейцарських франків; підвищені відсотки- 793,02 швейцарських франків. Заборгованість перед ПАТ «Універсал Банк» згідно Додаткової угоди №ВL1223/ВL6420К від 27.06.2008 р., що станом на 30.05.2018 року становить 5 675,09 швейцарських франки, з яких: Заборгованість по сумі кредиту - 4 363,63 швейцарських франки; в т. ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту - 2 362,57 швейцарських франків; відсотки - 769,99 швейцарських франків; підвищені відсотки- 541,47 швейцарських франків. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за Генеральним договором - додатково було укладено між позивачем та ОСОБА_1 договір поруки №ВL1223-П від 23.07.2012 року, за умовами якого, ОСОБА_1 зобов`язується перед позивачем відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх зобов`язань перед позивачем, що виникли з Генерального договору, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є солідарною. Відповідно до Договору поруки, у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору Кредитор має право вимагати від поручителя сплати в повному обсязі заборгованості за наданим кредитом та нарахованих за його користування відсотків, у строки, передбачені в кредитному договорі. 07 березня 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода до Договору поруки №ВL1223 від 23 липня 2012 року. 29 жовтня 2014 року між позивачем та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода №1 до Договору поруки №ВL1223 від 23 липня 2012 року. 29 жовтня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №ВL1223-П/1. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за Генеральною угодою - додатково було укладено між позивачем та ОСОБА_3 договір поруки №ВL1223-П від 11.02.2016 року, за умовами якого, ОСОБА_3 зобов`язується перед позивачем відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх зобов`язань перед позивачем, що виникли з Генеральної угоди, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є солідарною. Загальна заборгованість за Додатковою угодою №ВL1223/К-1 до Генерального договору та Додатковою угодою ВL1223/ВL6420-К складає 81 147,02 швейцарських франки. Однак, ПАТ «Універсал Банк» просить суд стягнути заборгованість в сумі 80 880,00 швейцарських франки, з яких: заборгованість по Додатковій угоді №ВL1223/К-1 складає: заборгованість по сумі кредиту - 55 337,90 швейцарських франки; в т. ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту - 14 691,77 швейцарський франк; відсотки - 19 341,01 швейцарський франк; підвищені відсотки- 526,00 швейцарських франків.  Всього: 75 204,91 швейцарські франки. Заборгованість по Додатковій угоді № ВL1223/ВL6420-К складає: заборгованість по сумі кредиту - 4 363,63 швейцарських франків; в т. ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту - 2 362,57 швейцарських франків; відсотки - 769,99 швейцарських франків; підвищені відсотки- 541,47 швейцарський франк.  Всього: 5 675,09 швейцарських франки.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року позов Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/К-1 до Генерального договору в сумі 75 204, 91 швейцарські франки;
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/К-1 до Генерального договору в сумі 75 204, 91 швейцарські франки;
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до Генерального договору в сумі 5 675,09 швейцарські франки;
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до Генерального договору в сумі 5 675,09 швейцарські франки;
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" суму сплаченого судового збору в розмірі 10745, 75 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" суму сплаченого судового збору в розмірі 10745, 75 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" суму сплаченого судового збору в розмірі 10745, 75 грн.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Універсалбанк», ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів про надання кредитних послуг та додаткових угод до нього, визнання недійсними договору поруки - відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 .
В своїй апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує на те, що пунктом 5-4 договору поруки №BL 1223-П від 11.02.2016 року, укладеного між нею та ПАТ «Універсал Банк», передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Стверджує, що 31 серпня 2018 року від нею до початку розгляду справи по суті надійшло заперечення проти вирішення спору в суді з проханням залишити позов ПАТ «Універсал Банк» без розгляду в порядку п.6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, однак суд не розглянув дане клопотання.
Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким первісний позов залишити без розгляду, а зустрічний позов задоволити повністю.
Також рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитренко Володимир Павлович.
Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
В своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що право банку як кредитодавця за кредитним договором нараховувати передбачені цими договорами проценти за кредитом припинилось 27 квітня 2007 року, тобто на 31 день з моменту отримання позичальником ОСОБА_4 від Банку вимог, якими фактично змінено строк виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами. 
Вказує, що надана Банком копія меморіального ордеру від 24.12.2007 не містить більшості визначених п. 4.10. Положення №254 для первинного банківського документу обов`язкових реквізитів, а тому меморіальний ордер від 24.12.2007 є недопустимим доказом, не може підтверджувати перерахування ПАТ «Універсал Банк» для ОСОБА_4 кредитних коштів у розмірі 93000,00 швейцарських франків, оскільки такий документ складений з порушенням вимог ЦК України. 
Окрім цього, при відсутності відкритого для ОСОБА_4 поточного рахунку № НОМЕР_1 , ПАТ «Універсал Банк» ні юридично, ні технічно не міг виконати свого грошового зобов`язання перед ОСОБА_4 у спосіб та розмірі, визначених п. 5 Додаткової угоди. 
Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов задоволити повністю а в задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
       Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_4 взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути з боржника і поручителів у відповідності до норм цивільного законодавства та умов договорів поруки, а тому суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення солідарно суми заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволення.
       Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції.
       Встановлено, що між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 21.12.2007 року було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №ВL1223 на загальну суму 103 000,00 дол. США (ліміт Договору), з терміном користування коштами до 01 грудня 2027 року.
       В подальшому між позивачем та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду Генерального договору (індивідуальна угода) № ВL1223/К-1 від 24.12.2007 року відповідно до якої Банк підтверджуючи свої зобов`язання за діючим Генеральним Договором надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 93 000,00 швейцарських франків.
       Згідно з п. 3.1. даної Додаткової угоди, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5 % річних («базова процентна ставка»), а згідно п. 3.2 за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або Індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 19% річних («підвищена процентна ставка»).
       27 червня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду до Генерального договору (індивідуальна угода) №ВL1223/ ВL 6420-К відповідно до якої Банк підтверджуючи свої зобов`язання за діючим Генеральним Договором надав Позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 15 000,00 швейцарських франків.
       Згідно з п. 3.1. даної Додаткової угоди, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка в розмірі 12,95 % річних («базова процентна ставка»), а згідно п. 3.2 за користування кредитними коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або Індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 25,90% річних («підвищена процентна ставка»).
       05 червня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода № 1 до Генерального договору.
       01 липня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода № 1 до Генерального договору.
       01 липня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №2 до Генерального договору.
        13 липня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №3 до Генерального договору.
       30 серпня 2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №4 до Генерального договору.
       28 вересня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №4 до Генерального договору.
       28 вересня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №5 до Генерального договору.
       23 липня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №7 до Генерального договору.
       23 липня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №8 до Генерального договору.
       07 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №9 до Генерального договору.
       07 березня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №10 до Генерального договору.
       29 жовтня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №11 до Генерального договору.
       29 жовтня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №12 до Генерального договору.
       11 лютого 2016 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткова угода №13 до Генерального договору.
       Відповідно до п. 1.3.2.1. Додаткової угоди №13 за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування встановлюється процентна ставка («базова процентна ставка»: а) з «11» лютого 2016 року по «31» січня 2017 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 9,5% річних; б)а починаючи з «01» лютого 2017 року встановлюється процентна ставка в розмірі 14 % річних.
       Згідно п. 1.3.2.2.1. Додаткової угоди за користування кредитними коштами понад строк встановлюється процентна ставка в розмірі: а) з «11» лютого 2016 року по «31» січня 2017 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 19,0% річних (підвищена процентна ставка); б) а починаючи з «01» лютого 2017 року встановлюється процентна ставка в розмірі 28 % річних (підвищена процентна ставка).
       З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за Генеральним договором додатково було укладено між позивачем та ОСОБА_1 договір поруки №ВL1223-П від 23.07.2012 року, за умовами якого, ОСОБА_1 зобов`язується перед позивачем відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх зобов`язань перед позивачем, що виникли з Генерального договору, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є солідарною. Відповідно до Договору поруки, у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору Кредитор має право вимагати від поручителя сплати в повному обсязі заборгованості за наданим кредитом та нарахованих за його користування відсотків, у строки, передбачені в кредитному договорі.
       07 березня 2013 року між позивачем та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода до Договору поруки №ВL1223 від 23 липня 2012 року.
       29 жовтня 2014 року між позивачем та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода №1 до Договору поруки №ВL1223 від 23 липня 2012 року.
       29 жовтня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки №ВL1223-П/1.
       З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за Генеральною угодою - додатково було укладено між позивачем та ОСОБА_3 договір поруки №ВL1223-П від 11.02.2016 року, за умовами якого, ОСОБА_3 зобов`язується перед позивачем відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх зобов`язань перед позивачем, що виникли з Генеральної угоди, в повному обсязі як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є солідарною.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №11386293000 від 22 серпня 2008 року наданого ПАТ "УкрСиббанк", станом на 10 травня 2016 року, внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_5   умов договору, заборгованість за кредитним договором
       У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань виникла заборгованість перед ПАТ «Універсал Банк» згідно Додаткової угоди №ВL1223/К-1 від 24.12.2007р., що станом на 30.05.2018 року становить 75 471,93 швейцарських франки, з яких: заборгованість по сумі кредиту - 55 337,90 швейцарських франки; в т. ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту - 14 691,77 швейцарських франків; відсотки- 19 341,01 швейцарських франків; підвищені відсотки- 793,02 швейцарських франків. Заборгованість перед ПАТ «Універсал Банк» згідно Додаткової угоди №ВL1223/ВL6420К від 27.06.2008 р., що станом на 30.05.2018 року становить 5 675,09 швейцарських франки, з яких: заборгованість по сумі кредиту - 4 363,63 швейцарських франки; в т. ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту - 2 362,57 швейцарських франків;відсотки- 769,99 швейцарських франків;підвищені відсотки- 541,47 швейцарських франків.
Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до змісту ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
       Таким чином на момент укладення зазначених оспорюваних договорів, сторонами були дотримані всі необхідні умови дійсності укладених правочинів, відсутні загальні, передбачені ст.203 ЦК України, та спеціальні (передбачені галузевим законодавством) підстави для визнання зазначених договорів недійсним, права відповідачів при укладенні та виконанні оспорюваних договірних зобов`язань порушені не були, а відтак- доводи апеляційних скарг в цій частині є безпідставні.
       Посилання ОСОБА_3 на залишення позову ПАТ «Універсал Банк» без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст. 257 ЦПК України колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
       Так спірними договорами, укладеними між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди.
       Відповідно до пункту 6 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
       Зазначені положення дають підстави для висновку, що обов`язковою умовою для залишення позову без розгляду є встановлення судом наступних обставин - третейська угода не є недійсною; угода не втратила чинність; третейська угода може бути виконана.
       Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
       Для цілей Закону України «Про споживче кредитування» споживачем є фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.
       Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейський суди» встановлено, що спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.
       Статтею 6 Закону України «Про третейський суди» зазначено, що третейські суди не розглядають справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (п.14 ч.1).
       Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
       Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
       Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають із споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
       Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц , у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №522/6052/18-ц.
       Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
       Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
       Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
       Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
       При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
       За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
       Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
       Вимога статті 526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
       Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
       Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, при цьому договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.
       Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України). До поручителя ? протягом шести місяців, якщо закінчення строку поруки не встановлено самим договором (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, недотримання яких може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд.
       У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
       Як встановлено матеріалами справи, 20.03.2017 року позивачем було направлено вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
       У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.
       Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. 
       Вказане узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розмір відсотків, котрі підлягають стягненню з ОСОБА_4 слід зменшити, стягнувши за кредитним договором №ВL1223/К-1  відсотки в сумі 12 493, 13 швейцарських франків та підвищені відсотки в розмірі 477, 99 швейцарських франків, та за кредитним договором №ВL1223/BL6420-К відсотки в сумі 321, 26 швейцарських франків та підвищені відсотки в розмірі 295, 36 швейцарських франків.
       Таким чином з ОСОБА_4 підлягає до стягнення 68 309, 02 швейцарських франків заборгованості за кредитним договором №ВL1223/К-1 та 4 980, 25 швейцарських франків заборгованості за кредитним договором №ВL1223/BL6420-К.
       Враховуючи те, що надісланням 20.03.2017 року ПАТ "Універсал Банк"  використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання на 27.04.2017 року, а до суду із цим позовом до поручителя звернувся 18.07.2018 року, зі спливанням 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених ч.4 ст.559 ЦК, тобто порука припинилася.
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренко Володимира Павловича підлягають до часткового задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року слід скасувати з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
       Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитренко Володимира Павловича - задоволити частково.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2020 року - скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/К-1 до Генерального договору в сумі 68 309, 02 швейцарські франки;
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за Додатковою угодою №BL1223/BL6420-К до Генерального договору в сумі 4 980, 25 швейцарські франки.
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - відмовити.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 про визнання недійсним договорів про надання кредитних послуг та додаткових угод до нього, визнання недійсними договору поруки - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2020 року.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: Н.П. Крайник

О.Я.Мельничук