ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 380/2556/20 пров. № А/857/7551/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         Вуйцік О.Б.;
від відповідача -                                         Кожухар І.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Остимчук Олени Олексіївни, діючої на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності та за вислугу років (суддя суду І інстанції: Сидор Н.Т., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 01.06.2020р., м.Львів, дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 04.06.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

27.03.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
зобов`язати відповідача Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. здійснити з 19.06.2018р. перерахунок та виплатити йому пенсію по інвалідності у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат;
зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. виплачувати йому пенсію за вислугу років у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення (а.с.1-3).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання (а.с.20-21).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2020р. зобов`язано відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснити з 19.06.2018р. по 03.02.2020р. перерахунок позивачу пенсії по інвалідності у розмірі 90 відсотків сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.38-41).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник адвокат Остимчук О.О., діюча на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою вказані вимоги задовольнити (а.с.81-86).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019р., яке набрало законної сили, дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90 до 70 відсотків грошового забезпечення визнано протиправними. Враховуючи положення ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в частині, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій, в суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для відмови у задоволенні вимог позивача про зобов`язання ГУ ПФ України у Львівській обл. виплачувати пенсію за вислугу років у розмірі 90 відсотків сум грошового забезпечення.

          Також по причині неусунення відповідачем ГУ ПФ України у Львівській обл. недоліків поданої апеляційної скарги ухвалою апеляційного суду від 15.10.2020р. останню повернуто пенсійному органу (а.с.132).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, починаючи з 01.07.2001р., позивачу ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 90 відсотків грошового забезпечення (вислуга склала 34 роки).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 06.04.2017р. позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни (а.с.6).
У квітні 2018 року відповідачем ГУ ПФ України у Львівській обл. на підставі довідки № ХВ 53848 від 08.03.2018р., виданої Львівським обласним військовим комісаріатом, здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018р., у зв`язку зі зміною грошового забезпечення на підставі постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з основного розміру пенсії 70 відсотків грошового забезпечення, вказаного у цій довідці.
19.06.2018р. позивач подав до пенсійного органу заяву про переведення його з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності як особі з інвалідністю ІІ групи.
На підставі цієї заяви позивача переведено на пенсію по інвалідності відповідно до п.«а» ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», при цьому розмір такої пенсії склав 80 відсотків від сум грошового забезпечення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019р. у справі № 1.380.2019.001163, яке набрало законної сили 08.01.2020р., зобов`язано відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснити з 01.01.2018р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах, визначених постановою КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90 відсотків сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум (а.с.14-16, 17).
Відповідно до перерахунку пенсії (пенсійна справа № ХВ 53848 - Міноборони) пенсія за вислугу років ОСОБА_1 перерахована з 01.01.2018р. на підставі рішення суду в розмірі 90 відсотків грошового забезпечення (а.с.10).
На підставі заяви позивача від 03.02.2020р. його переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років (а.с.33).
Згідно з протоколом за пенсійною справою ХВ-53848 (Міноборони) від 03.02.2020р. основний розмір пенсії позивача за вислугою років становить 70 відсотків грошового забезпечення.
06.02.2020р. позивач звернувся до ГУ ПФ України у Львівській обл. із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, яку просив нарахувати, виходячи зі встановленого розміру пенсії на момент її призначення, а саме за вислугу років (34 роки), що становить 90 відсотків.
Згідно листа відповідача № 1300-0330-8/10507 від 04.03.2020р. в задоволенні такої заяви відмовлено (а.с.9).

Вирішуючи наведений спір та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач має право на пенсію за вислугу років у розмірі 90 відсотків грошового забезпечення, при переведенні на інший вид пенсії, а саме з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, розмір пенсії має розраховуватись у відсотковому співвідношенні 90 відсотків від розміру грошового забезпечення, з огляду на положення ст.23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Щодо решти позовних вимог суд керувався тим, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 09.12.2014р. у справі № 21-540а14 та в постанові Верховного Суду від 29.04.2020р. у справі № 295/8892/16-а, перехід на інший вид пенсії (повернення до раніше призначеної пенсії) є фактично новим призначенням пенсії.
Відтак, при переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років фактично відбулося призначення пенсії, тому підлягають застосуванню норми права, чинні на час звернення позивача з відповідною заявою про перехід з одного виду пенсії на інший.
Оскільки максимальний розмір пенсії, обчислений за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років (03.02.2020р.), становить 70 грошового забезпечення, тому правові підстави для зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 90 відсотків сум грошового забезпечення є відсутніми.

          Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується ГУ ПФ України у Львівській обл. в частині задоволених вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, в поданій представником позивача апеляційній скарзі вказано на оскарження рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, а саме щодо зобов`язання відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. виплачувати позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 90 (дев`яносто) відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

          У цій частині вирішення спору колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні частини позовних вимог, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, з наступних підстав.

Підставою для відмови у задоволенні частини позовних вимог судом визначено те, що фактично з 03.02.2020р. позивачу на підставі його особистої заяви щодо переведення на інший вид пенсії призначено пенсію за вислугу років, а тому на виниклі правовідносини поширюються діючі на час звернення позивача з відповідною заявою норми закону.
          Між тим, висновки суду про нове призначення позивачу пенсії за вислугу років є помилковим з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно ст.48 зазначеного Закону заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.
Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Разом з тим, нормами цього Закону не врегульовані правовідносини щодо переведення особи з одного виду пенсії на інший.
В силу приписів ч.6 ст.7 КАС України колегія суддів вважає за доцільне застосувати аналогію закону, тобто, застосувати закон, що регулює подібні правовідносини, а саме приписи Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.
Відповідно до ст.44 вказаного Закону заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.45 згаданого Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:
1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що нормою ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31.05.2019р. у справі № 359/4709/17.

Отже, переведенням на іншу пенсію слід вважати перехід особи з одного виду пенсії на інший, при цьому підстави та порядок призначення цих пенсій регулюються приписами одного нормативно-правового акта, норми якого регулюють комплекс правовідносин щодо пенсійного забезпечення певної категорії осіб (наприклад, осіб, звільнених з військової служби).
З урахуванням зазначеного, у розглядуваному випадку відбулось переведення позивача з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років в рамках Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає підстави та порядок призначення таких пенсій.

Колегія суддів враховує позицію, яка висловлена Верховним Судом та підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018р. у справі № 876/5312/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

          Водночас, покликання на практику суду касаційної інстанції, яка наведена в тексті рішення суду, не можна вважати правильними, оскільки вказані судові рішення стосувалися призначення пенсій, які були передбачені різними законодавчими актами з відмінними підставами та порядком їх призначення.

Відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент призначення пенсії) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних  сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Згідно з ч.2 ст.13 вказаного Закону загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів. 

Законом України № 51-IV від 04.07.2002р. «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» внесені зміни до положень ст.13 цього Закону, зокрема, у частині першій у пункті «в» виключено слово і цифру «і 4», у частині другій цифри « 85», « 95» і « 90» замінено відповідно цифрами «90», « 100» і « 95», а слова і цифри «до категорій 2 і 3» замінено словами і цифрою «до категорії 2».
Відповідно до змін, внесених згідно п.8 розділу ІІ Закону України № 3668-17 від 08.07.2011р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набрав чинності з 01.10.2011р., та згідно п.23 розділу ІІ Закону України № 1166-VII від 27.03.2014р. «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», що вступив у дію з 01.05.2014р., в частині 2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цифри « 90» замінено цифрами « 80» та цифри « 80» - цифрами « 70» відповідно.

          Отже, із урахуванням наведеного, спірним питанням у розглядуваному випадку є правомірність обмеження пенсії позивача під час переходу (фактично повернення) останнього на первинну пенсію за вислугу років граничним розміром пенсії - 70 (сімдесят) процентів від суми грошового забезпечення.

Оскільки призначення та переведення на інший вид пенсії є різними за змістом та механізмом, процедурами їх проведення, внесені зміни до ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення, не стосуються переведення на інший вид пенсії в рамках вказаного Закону.
Отже, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент первинного призначення пенсії, а у разі збільшення такого відсотка – норма, чинна на момент відповідного збільшення розміру.
          На думку колегії суддів, така колізія повинна вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (ст.ст.3, 8 Конституції України та ст.6 КАС) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про часткову обґрунтованість та підставність заявленого позову, через що останній підлягає до часткового задоволення, при цьому, окрім задоволених позовних вимог, належить зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у розмірі 90 (дев`яносто) відсотків відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з дати переходу на цей вид пенсії, а саме 03.02.2020р.
Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, останній в силу приписів п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

З метою уникнення непорозумінь під час виконання цього судового рішення колегія суддів наголошує в порядку уточнення позиції суду на тому, що виплата позивачу пенсії по інвалідності проводилася з 19.06.2018р. по 02.02.2020р. включно, а починаючи з 03.02.2020р. здійснюється виплата пенсії за вислугу років.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог, через що рішення суду підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог із прийняттям у цій частині нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Остимчук Олени Олексіївни, діючої на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2020р. в адміністративній справі № 380/2556/20 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
В цій частині прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у розмірі 90 (дев`яносто) відсотків відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з дати переходу на цей вид пенсії, а саме 03.02.2020р.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич 	
Дата складення повного тексту судового рішення: 21.10.2020р.