ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/1475/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                     Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року (головуючий суддя – Сагун А.В.) в адміністративній справі

за позовом                                                   Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 

до                                                             Управління Укртрансбезпеки в Кіровоградській області

третя особа                                                   Державна служба України з безпеки на транспорті

про                                                             визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Укртрансбезпеки в Кіровоградській області (далі – Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державна служба України з безпеки на транспорті (далі по тексту – Третя особа), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №189273 від 07.04.2020 року.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що у нього відсутня можливість отримання дозволу на перевезення подільного вантажу перевищенням вагових параметрів, оскільки не існує компетентного органу якому державою та законом надано право видавати дозвіл з огляду на абзац третій підпункту 22.5. пункту 22 (Перевезення вантажів) Правил дорожнього руху, згідно з яким встановлено, що рух транспортних засобів та составів з навантаженням па одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - понад - 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється, а тому на думку Позивача дозвіл на перевезення подільною вантажу великоваговим автомобільним транспортом ніким видаватись не може. Відповідач не повідомив Позивача про розгляд справи, що відбувся 07 квітня 2020 року, а тому позбавив його можливості надати пояснення та докази щодо незаконною притягнення до адміністративно - господарської відповідальності і тим самим порушив його право на захист.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.62-66).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що оскільки в акті №034057 від 15.02.2020 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів зафіксовано відсоткове співвідношення перевищення параметрів від нормативу - 6,8% (фактичні осьові навантаження склали 23,50 т при нормативно допустимих 22 т), тому управлінням вірно застосовано до Позивача штраф, передбачений абз.14 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Також судом зазначено, що Відповідачем вживалися заходи щодо повідомлення Позивача про розгляд справи; Позивач не отримав поштове відправлення з незалежних від Відповідача причин.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що у даному спорі Відповідач не дотримався встановленого порядку щодо належного повідомлення ФОП ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи ані засобами поштового зв`язку, ані під розписку і позбавив можливості захистити свої права та інтереси при винесенні постанов про накладення адміністративно-господарського штрафу, що водночас свідчать про порушення суб`єктом владних повноважень припису пункту 9 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою адміністративні суди перевіряють чи прийнято рішення суб`єктом владних повноважень з урахуванням права особи на участь у прийнятті рішення. Також Позивач вказав, що у перевізника ФОП ОСОБА_1 була відсутня можливість отримати дозвіл на перевезення подільного вантажу (шроту) з перевищенням вагових параметрів з огляду на те, що в Україні не надані повноваження компетентному органу (підрозділу Національної поліції) видавати дозволи на перевезення саме подільних вантажів.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що в зв`язку з виявленням порушень, виконуючи функції, покладені на них державою, державними інспекторами було складено Акт проведення рейдової перевірки №212172 від 15 лютого 2020 року. Запрошення на розгляд справи №23756/28/24-20 від 13.03.2020 року направлено поштою відповідно до згрупованих поштових відправлень. Відповідач вказує, що він виконав свій обов`язок щодо вчасного направлення повідомлення про розгляд справи, однак передбачити той факт, що повідомлення не надійде до адресата не мав можливості.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що 15.02.2020 на ділянці дороги а/д Н-14 км 75+812 зупинено автомобіль марки МАН, державний номер НОМЕР_1 , причеп марки INTER CARS, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , які згідно свідоцтва про державну реєстрацію належать ОСОБА_1 , про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно якого Позивачем порушено ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме проїзд великоваговим транспортом без відповідного дозволу або плати за проїзд.
Водій зі змістом акту від 15.02.2020 був ознайомлений, однак від підпису та пояснень відмовився, про що зроблено відмітку у відповідній графі акту.
Також, Відповідачем складено акт №034057 від 15.02.2020 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, згідно якого нормативно допустима вага 40 тон, фактична 40,780 тон, при цьому осьові навантаження тон при нормативно допустимому 11, фактичне 6,760, при нормативно допустимому 11, фактичне 10,520, при нормативно допустимому 22, фактичне 23,50. Згідно зазначеного акту вид вантажу - шрот.
Крім того, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області складено довідку про результати здійснення контролю №030537 від 15.02.2020; розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів № 1368 від 15.02.2020 року; чек зважування № 24966 від 15.02.2020.
Позивачу направлено Відповідачем поштове відправлення про розгляд справи № 23756/28/24-20 від 13.03.2020 на 07.04.2020.
Згідно із випискою з офіційного сайту «УКРПОШТА» вбачається, що 17.03.2020 року поштове відправлення було прийняте, а 24.03.2020 року не було вручене під час доставки (інші причини), а 21.04.2020 року повернуто за зворотною адрескою Відповідачу.
07 квітня 2020 року заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Кукуленко О.В., винесена постанова № 189273 про застосування адміністративно-господарського штрафу, за перевищення встановлених законодавством вагових норм від 5% до 10 % при перевезені вантажів без відповідного дозволу, згідно ч.1 абз.14 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 8 500 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, (далі - Порядок № 1567) органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.
Отже, з огляду на викладене, Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Пунктом 16 Порядку №1567 передбачено, зокрема, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно з частиною першою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-III визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Відповідно до частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30) передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879).
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
У відповідності до пункту 18 Порядку № 879 за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.
Відповідно до пункту 23 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Судом встановлено, що 15.02.2019 інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку № 007800 від 14.02.2020, проведено рейдову перевірку транспортного засобу Позивача.
Проведення вказаної рейдової перевірки відповідає наведеним вище положенням чинного законодавства, Відповідачем правомірно при здійсненні габаритно-вагового контролю у спірному випадку перевірялась у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку.
Суть порушення, встановленого рейдовою перевіркою у спірному випадку, полягає у перевищенні нормативно визначених вагових параметрів транспортного засобу із вантажем на строєну вісь 23,50 т, при нормативно визначених 22 т та відсутність у водія відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень.
З довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 15.02.2020 вбачається, що повна маса транспортного засобу становила 40,780 т, а фактичні осьові навантаження склали: 1) 6,760 т (при нормативно допустимих 11 т), 2) 10,520 т (при нормативно допустимих 11 т), 3) 23,50 (при нормативно допустимих 22 т).
Отже, у спірному випадку фактичне навантаження на строєну ось складало 23,50 т, що на 1,50 т перевищує допустиме.
Відповідно до абзацу чотирнадцятого частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % - 10 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу накладається штраф у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як зазначалось вище, статтею 48 Закону № 2344-III передбачено обов`язковість у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень отримання дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами.
Участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, як в даному випадку - перевищення навантаження на осі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
При цьому згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху визначення вантажу як подільного передбачає організацію перевезення такого вантажу з дотриманням встановлених законом вимог щодо допустимого навантаження на строєні осі - 22 т.
Оскільки автомобільним перевізником 15.02.2020 допущено перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу понад 5 % (перевищення склало 6,8 %), при цьому Позивачем не отримано відповідного дозволу на рух автомобільними дорогами, тому заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області правомірно 07.04.2020 прийнято постанову № 189273 про застосування до Позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8500,00 грн. 
Згідно зі статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні вимоги встановлені у частині другій статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII.
У цих положеннях законодавець не встановив жодних виключень щодо обов`язковості наявності дозволу на рух в залежності від виду вантажу, який перевозиться (подільний, неподільний вантаж, сипучий вантаж, рідини тощо).
Також в матеріалах справи відсутні докази звернення Позивача до уповноважених органів з метою отримання дозволу на рух з перевищенням вагових обмежень чи інформації про відмову від видачі вказаного дозволу уповноваженим органом зважаючи на специфіку вантажу.
Враховуючи, що рейдовою перевіркою Відповідачем встановлено перевищення вагових норм транспортного засобу понад 5 % (перевищення склало 6,8 %), а саме перевищення нормативно визначених вагових параметрів транспортного засобу із вантажем на строєну вісь 23,50 т, при нормативно визначених 22 т, що є порушенням п.22.5 Правил дорожнього руху, при цьому як до перевірки так і до суду Позивачем не надано відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентним органом, а також не надано доказів того, що в нього відсутній обов`язок отримати такий дозвіл на перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень, за таких підстав управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області правомірно винесено оскаржувану постанову № 189273 від 07.04.2020, якою застосовано до Позивача штраф у сумі 8 500,00 грн. за перевищення ТЗ вагових норм.
Оскільки в акті №034057 від 15.02.2020 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів зафіксовано відсоткове співвідношення перевищення параметрів від нормативу - 6,8% (фактичні осьові навантаження склали 23,50 т при нормативно допустимих 22 т), тому управлінням вірно застосовано до Позивача штраф, передбачений абз.14 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що Відповідачем вжито заходи щодо належного повідомлення Позивача про розгляд справи 07.04.2020, Позивач не повідомлений про дату розгляду справи з незалежних від Відповідача причин. При цьому на час прийняття оскаржуваного рішення спливав двох місячний термін розгляду справи про порушення, встановлений пунктом 25 Порядку № 1567, що позбавляло Відповідача  можливості відкласти розгляд справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 22 червня 2020 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі №340/1475/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов