Справа № 431/264/20 
Провадження № 22-ц/810/722/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року             Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Назарової М.В.,
суддів:                                     Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря                Сінько А.І.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 
на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18 серпня 2020 року, ухваленого Старобільським районним судом Луганської області у складі: судді Воронкіна О.А. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину,   
                                          
                                 в с т а н о в и в:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає разом з відповідачкою.
На підставі виконавчого листа № 2-875, виданого 04.08.2009 року Старобільським районним судом Луганської області, з позивача було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
З 23.08.2016 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , вони мають доньку, 2019 року народження, дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, тобто на утриманні позивача, крім дитини від першого шлюбу є інші утриманці - донька від другого шлюбу та дружина. Постійного зареєстрованого місця роботи він не має, приватним підприємцем не є, заборгованості за аліментами не має. Таким чином, у зв`язку із зміною сімейного стану позивачу тяжко виплачувати аліменти на утримання доньки у визначеному рішенням суду розмірі. 
Посилаючись на положення ст. 192 СК України позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітньої дитини з 1/3 частини доходу до 1/6 частини доходу.
Відповідачка у відзиві на позовну заяву, подану представником відповідача ОСОБА_7 , зазначено, що позивач не повідомив у своєму позові повної правдивої інформації щодо свого матеріального стану. Позбавлення рішенням суду ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , 2009 року народження, не позбавляє обов`язку утримувати свою дитину. Також, рішенням Старобільського районного суду від 24.11.2010 року ОСОБА_1 зменшено розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_1 . Підставами зменшення розміру аліментів у 2010 році суд вважав відсутність роботи і заробітків у позивача. На даний час ОСОБА_1 вочевидь має роботу за межами України і отримує від неї дохід, про існування якого не повідомляє суду, оскільки для поновлення свого права виїжджати за межі України він сплатив багаторічний борг з аліментів у сумі 141690,49 грн двома платіжками від 11.09.2019 року. Тож заборона на виїзд за кордон була знята, і ОСОБА_1 продовжив ухилятися від сплати аліментів. На даний час знову існує заборгованість зі сплати аліментів.
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 18 серпня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, просить скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18 серпня 2020 року та прийняти нове рішення, у якому задовольнити позовні вимоги позивача.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи і не перевірив доводи позивача, не дослідив надані ним докази щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України та не встановив реальний дохід позивача, посилаючись на позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 01.10.2014 року по справі 6-23443св14.
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2020 року головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_8 склад колегії – Дронська І.О., Авалян Н.М.
Апеляційне провадження по справі було відкрито 12 жовтня 2020 року.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2020 року, проведеного на підставі розпорядження В.о. керівника апарату К. Беззубенка від 02 листопада 2020 року у зв`язку із прийняттям відставки судді Орлова І.В., вилучено останнього у зв`язку із закінченням терміну повноважень, визначено: новий головуючий суддя (суддя-доповідач) Назарова М.В., у складі колегії: – Дронська І.О., Авалян Н.М.
Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 08 грудня 2020 року об 11-й год.
Повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 року вилучено суддю Авалян Н.М. у зв`язку із закінчення терміну повноважень, новий суддя у складі суду – Кострицький В.В.
Повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 року вилучено суддю Дронську В.О. у зв`язку із перебуванням у відпустці, новий суддя у складі суду – Лозко Ю.П.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду відповідає, а помилкові доводи апеляційної скарги не спростовують їх.
Судом встановлено, що рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 24.11.2010 року зменшено розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рішенням Старобільського районного суду від 21.07.2009 року до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше розміру встановленого діючим законодавством на утримання малолітньої дитини – доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, починаючи з 27.10.2010 року та до її повноліття (а.с. 36).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого 23 серпня 2016 року Валківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 59, ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_9 23.08.2016 року, прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_10 (а.с. 9).
Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого відділом ЗАЦС адміністрації Фрунзенського району м. Мінська 19 грудня 2019 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_11 , батьками якої записані позивач та ОСОБА_12 (а.с. 11).
Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 постійного зареєстрованого місця роботи не має (а.с. 13), приватним підприємцем не є, що підтверджується копією безкоштовного запиту із єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 14-15).
Відповідно до копії постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України від 03.09.2019 року встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі та станом на 03.09.2019 року відсутня (а.с. 16).
Відповідно до копії вироку Старобільського районного суду Луганської області від 11.07.2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України у зв`язку із невиплатою аліментів (а.с. 35).
Відповідно до копії заочного рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22.11.2016 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 32-33).
Протягом 2019 року позивач ОСОБА_1 сплатив заборгованість з аліментів на користь відповідачки у розмірі 177908,95 грн, що підтверджується матеріалами справи, та станом на липень 2020 рок відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість по сплаті аліментів на користь відповідачки відсутня (а.с. 105).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не було надано суду належних доказів погіршення його здоров`я, сімейного чи майнового стану.
Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими з огляду на наступне.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.
Аналіз норми права, що регулює спірні правовідносини – ст. 192 СК України - дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Старобільського районного суду Луганської області від 24.11.2010 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач записаний батьком малолітньої дитини, 2019 року народження, та перебуває в іншому шлюбі з 2016 року, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та суперечитиме її інтересам.
Колегія суддів погоджує правильні висновки суду про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього у 2019 році доньки ОСОБА_13 не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Докази про дохід позивача останнім не надані, тому довід скарги про те, що суд не з`ясував доходи ОСОБА_1 , не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на диспозитивність цивільного процесуального законодавства та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд вірно врахував те, що саме ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки матеріали справи містять відомості про сплату ним на погашення заборгованості по аліментам значних сум одночасно – понад 140000 грн. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Доводи скарги про неврахуваня судом позиції, викладеній в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 у справі № 6-23443св14 є помилковим, оскільки не відповідає вимогам ч 4 ст. 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи скарги про не встановлення судом фактичних обставин справи та неврахування доказів позивача факти спростовуються матеріалами справи та оскаржуваним рішенням, в якому дано належну оцінку всім доказам позивача.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 24 листопада 2010 року, то висновки суду про відмову у задоволенні його позовних вимог є правильними та такими, що зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18 серпня 2020 залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 

                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 18 серпня 2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови – 11 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: