УХВАЛА
 
23 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 642/3940/19
провадження № 51–5564 ск 20
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема п. 4 ч. 2 та ч. 3, не було додержано.
Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність судових рішень. 
Суд касаційної інстанції (далі – Суд) є судом права, а не факту і може скасувати чи змінити оскаржені рішення лише на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. 
Зазначене захисник залишив поза увагою.
За змістом поданої скарги, у ній сторона захисту не погоджується з видом та розміром обраного засудженому покарання, яке вважає занадто суворим. Однак при цьому всупереч законодавчим приписам, скаржник не виклав обґрунтування в аспекті ст. 414 КПК саме явної несправедливості заходу примусу, призначеного не  в  максимальних межах санкції закону України про кримінальну відповідальність. 
Отже, і не аргументовано необхідності зміни на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу вироку й ухвали, зважаючи на точний зміст статей 50, 65 Кримінального кодексу України, на особливості правозастосування ст. 69 цього Кодексу, з урахуванням також дискреційних повноважень суду. 
Крім того, попри те, що вирок переглядався в порядку апеляційної процедури, в скарзі не наведено доводів на обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм матеріального та процесуального права, які перешкодили чи могли перешкодити йому ухвалити законне рішення. 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3