КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №753/8848/19                                                                                      головуючий у І інстанції: Коренюк А.М.
провадження 22-ц/824/11414/2020                                                                                         доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
04 листопада 2020 року                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Іванової І.В., Сушко Л.П.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
В травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват банк» (далі АТ КБ «Приват банк» та/або Банк) звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 3 лютого 2018 року ОСОБА_1 отримав від Банку кредит в розмірі 175 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором, а відповідач зобов`язань не виконав, що стало підставою для звернення до суду.
Станом на 31 березня 2019 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 152 906 грн. 99 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 139 618 грн. 33 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 13 288 грн. 66 коп.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 3 лютого 2018 року, яка включає в себе заборгованість за кредитом  в сумі 139 618 грн. 33 коп.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що місцевий суд не врахував того, що матеріали справи не містять доказів наявної заборгованості у відповідності до наданого розрахунку, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.
Вказує, що не був ознайомлений з умовами кредитного договору, а тому відповідні нарахування Банку вважає безпідставними. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник АТ КБ «Приват банк» вказує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Вказує, що розмір заборгованості є підтвердженим належними доказами, що відповідачем спростовано не було. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
 
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідач порушив зобов`язання, щодо повернення кредитних коштів, а тому з останнього підлягає стягненню вказана заборгованість.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  23 лютого 2018 рокуміж АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1   була підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг,  відповідно до вказаних умов відповідач отримав кредит в сумі 175 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7).
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві-анкеті (а.с. 7).
З розрахунку заборгованості вбачається, що Банком нараховано 152 906 грн. 99 коп. заборгованості за кредитним договром, з яких 139 618 грн. 33 коп. - заборгованість за кредитом; 13 288 грн. 66 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом.
При цьому, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь лише заборгованість за кредитом в сумі 139 618 грн. 33 коп.
 
Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовував її тим, що 23 лютого 2018 рокуАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 175 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розрахунок заборгованості.
Колегія суддів зауважує, що відповідач погоджується з тим, що він користувався кредитними коштами, однак вказує, що не був ознайомлений з умовами кредитного договору.
Крім того, ОСОБА_1 самостійно надав виписку за своїм рахунком(а.с. 54-67), яка підтверджує наявність заборгованості та факт користування коштами, зокрема з виписки вбачається, що відповідач розраховувався кредитними коштами та здійснював поповнення готівкою на погашення заборгованості, яка виникала на його рахунку, що вказує на те, що відповідачу було відомо, що він користується саме кредитними коштами наданими Банком. 
Нарахування в розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку наданій відповідачем збігаються. 
Вимоги з якими звернулось АТ КБ «Приватбанк» включають в себе заборгованість за кредитом - 139 618 грн. 33 коп., вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування вказаними коштами Банком не заявлялись, а відтак доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності нарахування заборгованості за користування кредитними коштами колегією суддів до уваги не приймаються. 
Таким чином, позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. 
Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 04 листопада 2020 року. 

Головуючий

Судді: