Ухвала
Іменем України    
    
01 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 194/428/18
провадження № 61-16903ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Ткаченко І. Ю., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), боржник - ОСОБА_3 ,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), боржник - ОСОБА_3 .
 
Скарга мотивована тим, що 11 вересня 2019 року державним виконавцем Тернівської державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60028858 про примусове виконання виконавчого листа № 194/428/19, виданого 29 серпня 2019 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області про зобов`язання ОСОБА_3 надати доступ ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1 . Також винесено постанову від 11 вересня 2019 року про зобов`язання ОСОБА_3 в строк до 20 вересня 2019 року надати доступ ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1 . 29 січня 2020 року під час здійснення виконавчих дій з надання доступу ОСОБА_1 до зазначеного будинку, ОСОБА_3 перешкоджала праву ОСОБА_1 в користуванні приміщенням, до якого їй слід було надати повний доступ, що виражалося у здійсненні перепон пройти до будинку, ненаданні ключів від калитки двору та від самого будинку (замки на дверях та калитці були замкнуті), а також проігнорувала звернення щодо надання дублікату ключів та ігнорування питання щодо того чи надасть доступ до будинку після того як підуть працівники поліції. ОСОБА_1 вказувала також на те, що станом на день подачі скарги ОСОБА_3 не допускає ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1 . На звернення до державного виконавця щодо невиконання ОСОБА_3 рішення суду від 15 листопада 2018 року державний виконавець повідомив, що виконавче провадження ВП № 60028858 закінчене у зв`язку з його виконанням. 05 лютого 2020 року отримано постанову начальника відділу державної виконавчої служби від 29 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.
 
ОСОБА_1 просила:
скасувати постанову начальника Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мунтян І. А. від 29 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 60028858. 
 
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця задоволено. Скасовано постанову начальника Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мунтян І. А. ВП № 60028858 від 29 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник ОСОБА_3 не надає можливості вільно володіти та проживати стягувачу ОСОБА_1 в належній їй на праві приватної власності частині будинку АДРЕСА_1 , оскільки у разі відсутності боржника за місцем проживання стягувач не має можливості потрапити до будинку, так як їй не надано ключі від калитки та будинку.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року скасовано. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця відмовлено. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в частині надання доступу до житлового будинку АДРЕСА_1 рішення суду виконано, про що свідчать підписи боржника та стягувача в акті від 29 січня 2020 року і відсутні підстави для задоволення скарги та скасування постанови державного виконавця від 29 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 60028858. Суд виходив з того, що акт від 29 січня 2020 року та постанова про закінчення виконавчого провадження від 29 січня 2020 року свідчать про те, що 29 січня 2020 року боржником ОСОБА_3 надано доступ до будинку АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_1 та її представникам, виконавчий лист виконано. Вказаний акт підписано стягувачем ОСОБА_1 , боржником ОСОБА_3 та двома понятими, іншими особами, що були залучені до проведення виконавчих дій. Суд апеляційної інстанції відхилив аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не передано ключі від спірного будинку, оскільки зі змісту рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року по справі № 194/428/18 вбачається, що судом зобов`язано ОСОБА_3 надати доступ ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1 , вказаним рішенням не було зобов`язано ОСОБА_3 передавати ключі від спірного житлового будинку ОСОБА_1 .
 
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала 13 листопада 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, у якій спросить скасувати постанову та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що постанова апеляційного суду отримана поштою 15 жовтня 2020 року. На підтвердження указаних обставин суду надано ксерокопію конверту, адресованого Дніпровським апеляційним судом ОСОБА_1 із штрихкодовим ідентифікатором № 4900086405020 та роздруківку із сайту ПАТ «Укрпошта» про вручення указаного поштового відправлення 15 жовтня 2020 року. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що починаючи з листопада 2019 року виконавчі дії по виконавчому провадженні почала здійснювати начальник відділу Мунтян І. А., однак у матеріалах виконавчого провадження відсутні відповідні документи щодо передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого. Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень така передача здійснюється за письмовим дорученням начальника органу державної виконавчої служби, про що виноситься відповідна постанова. Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 569/16412/16-ц. Суд першої інстанції вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо визнання незаконною відмови відповідача в наданні доступу до власного житла позивача та зобов`язання відповідача надати доступ позивачу до житлового будинку, що ніяким чином не носить одноразове вчинення дії. Тому суд першої інстанції правильно скасував постанову про закінчення виконавчого провадження. Відсутність у мотивувальній частині рішення посилання на порушення начальником державної виконавчої служби вимог Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень не може бути підставою для скасування такого рішення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Суди встановили, що рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року по справі № 194/428/18, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року, визнано незаконною відмову ОСОБА_3 в наданні доступу до власного житла ОСОБА_1 на частину будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_3 надати доступ ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн; відмовлено в частині зобов`язання ОСОБА_3 повернення ключів і документів про право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та у визнані незаконною відмови ОСОБА_3 в наданні ОСОБА_1 документів про право власності на частину будинку АДРЕСА_1 .
 
11 вересня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 194/428/19, виданим 29 серпня 2019 року Тернівським міським суду Дніпропетровської області, щодо зобов`язання ОСОБА_3 надати доступ ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1 .
 
Державним виконавцем 11 вересня 2019 року та 23 січня 2020 року виносилися постанови про зобов`язання ОСОБА_3 надати доступ ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1 .
 
28 січня 2020 року начальником відділу Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мунтян І. А. винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення охорони громадянського порядку та захисту державних виконавців та залучених осіб при проведенні виконавчих дій, а саме перевірки надання доступу ОСОБА_1 до житлового будинку АДРЕСА_1 .
 
29 січня 2020 року складено акт державного виконавця, в якому встановлено, що 29 січня 2020 року боржником ОСОБА_3 надано доступ до будинку АДРЕСА_1 , стягувачу ОСОБА_1 , представнику ОСОБА_4 . Виконавчий лист виконано. При цьому маються зауваження з боку представника стягувача ОСОБА_1 , в яких зазначено: змінені замки в будинку, а також встановлено замок на воротах, якого раніше не було, ключі від будинку не передано.
 
29 січня 2020 року начальником Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мунтян І. А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 60028858 у зв`язку з виконанням боржником ОСОБА_3 зобов`язання відповідно до виконавчого листа Тернівського міського суду Дніпропетровської області № 194/428/18 від 15 листопада 2018 року.
 
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця»
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
 
У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
 
Встановивши, що відсутні підстави для скасування постанови начальника Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мунтян І. А. від 29 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 60028858, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні скарги. 
 
Аргумент касаційної скарги про те, що відсутні відповідні документи щодо передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого без письмового доручення начальника органу державної виконавчої служби суд відхиляє. Оскільки постанова від 29 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, яку оскаржує стягувач, винесена начальником Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), боржник - ОСОБА_3 .
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                                            І. О. Дундар 
 
                                                                                                        Є. В. Краснощоков