Ухвала
Іменем України 
18 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 404/6898/15-к
провадження № 51-5527ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2016 року,  
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку, попередньо поновивши йому строк на їх касаційне оскарження. 
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. 
При цьому, правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу. Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, резолютивна частина оскаржуваної ухвали апеляційного суду була проголошена 05 липня 
2016 року, тоді як з касаційною скаргою засуджений ОСОБА_4 , який під вартою не перебував, оскільки відповідно до вищевказаного вироку суду запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо нього до набрання вказаним судовим рішенням законної сили було залишено без зміни, звернувся до суду касаційної інстанції 05 листопада 2020 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, що ним не заперечується з огляду на його прохання про поновлення вказаного строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо причини його пропуску є поважними. 
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
В обґрунтування поважності пропуску вказаного строку, а саме більш 
ніж 4 років, засуджений зазначив про те, що суд апеляційної інстанції під час оголошення резолютивної частини ухвали не зазначив дату і час оголошення повного її тексту та не направив йому копію вказаного судового рішення, що позбавило його можливості оскаржити постановлені щодо нього вирок та ухвалу у касаційному порядку у передбачений законом строк.
Однак, зазначена засудженим причина пропуску строку на касаційне оскарження не може бути визнана поважною, оскільки ОСОБА_4 після проголошення резолютивної частини оскаржуваної ухвали, достовірно знаючи, що вирок суду щодо нього, яким йому було призначено покарання за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 71 цього Кодексу у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 
6 місяців, було залишено без зміни,  маючи змогу подати касаційну скаргу, свідомо та за власним бажанням не скористався наданим йому правом, а як убачається із матеріалів провадження за скаргою, близько 4 років після постановлення вищевказаного судового рішення переховувався від правоохоронних органів та був оголошений у розшук.
При цьому  ОСОБА_4 , місцезнаходження якого було невідомим до березня 2020 року, жодних дій для отримання повного тексту оскаржуваної ухвали не вчиняв. 
Крім того, слід зазначити, що засуджений міг скористатися послугами захисника для написання і своєчасної подачі касаційної скарги.
При цьому за відсутності коштів на оплату послуг захисника засуджений міг звернутись за безоплатною правовою допомогою, чого свідомо не зробив. 
З огляду на наведене та за відсутності інших підстав для поновлення пропущеного заявником строку на касаційне оскарження, колегія суддів вважає, що в поновленні зазначеного строку слід відмовити. 
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайшов підстав для його поновлення. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні його клопотання про  поновлення строку на касаційне оскарження вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 квітня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2016 року щодо нього. 
Повернути засудженому  ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2016 року щодо нього з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3