ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5508/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                              Кучми А.Ю., 
суддів                                                  Аліменка В.О., Безименної Н.В.
за участю секретаря                               Островської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2020 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сокур» до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи: Фонд державного майна України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», Акціонерне товариство «Державний експертно-імпортний банк України», Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання утриматись від вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сокур» звернулося з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправними дії виконавця щодо звернення стягнення на майно 17376189488 штук простих іменних акцій, емітент ПАТ «Укртелеком», що становить 92,7906% частки в статутному капіталі емітента, номінальною вартістю 0,25 грн за штуку, до зняття Фондом державного майна України з контролю договору купівлі-продажу від 11.03.2011 № КПП-582 або надання Фондом державного майна України дозволу на їх примусову реалізацію;
-          визнати протиправною та скасувати постанову про накладення арешту на майно від 01.08.2019 у зведеному виконавчому провадженні № 59690056;
-          визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна від 20.09.2019 у зведеному виконавчому провадженні № 59690056;
-          визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна від 02.10.2019 у зведеному виконавчому провадженні № 59690056;
-          визнати протиправною та скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 11.01.2020;
-          зобов`язати відповідача утриматись від звернення стягнення на майно.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що протиправно звернено стягнення на пакет акцій Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», оскільки зазначений пакет акцій є майном із особливим правовим режимом, яке перебуває під приватизаційним контролем, а тому його відчуження можливе лише за наявності відповідного дозволу Фонду державного майна України або зняття приватизаційного контролю за рішенням Фонду державного майна України.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог, зазначаючи, що державним виконавцем здійснюються дії в межах наданих йому прав та повноважень, а доводи позивача ґрунтуються на суб`єктивних переконаннях та хибному трактуванні положень нормативно-правових актів. Також, відповідач заявляє про відсутність у позивача порушеного права, оскільки особа не є учасником виконавчого провадження.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, Міністерство юстиції України, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Акціонерне товариство «Державний експертно-імпортний банк України» подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Апеляційні скарги обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошують, що дії державного виконавця відповідають приписам чинного законодавства України, оскаржувані постанови є правомірними. Звертають увагу, що судом першої інстанції не було залучено до розгляду у справі належного відповідача.
Позивачем та ТОВ «ЕСУ» подано відзиви на апеляційні скарги, в яких зазначено про безпідставність доводів апеляційних скарг, відсутність підстав для їх задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія «Сокур» є стягувачем у виконавчому провадженні № 59964166, відкритому на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 по справі № 910/6377/19 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» коштів.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» є власником пакету акцій Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» у кількості 17376189488 штук простих іменних акцій, що становить 92,791 відсоток статутного капіталу, відповідно до договору купівлі-продажу пакету акцій від 11.03.2011 № КПП-582, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» та Фондом державного майна України.
Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» також є боржником у зведеному виконавчому провадженні № 59690056, що перебуває у відділі примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
У ході зазначеного виконавчого провадження головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. вчинено дії щодо звернення стягнення на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», а саме на пакет акцій Публічного акціонерного товариства «Укртелеком».
Виконавцем було прийнято постанови про накладення арешту на майно від 01.08.2019, про опис та арешт майна від 20.09.2019, про опис та арешт майна від 02.10.2019 у зведеному виконавчому провадженні № 59690056, про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 11.01.2020.
Позивач зазначає, що оскаржувані постанови порушують його права та інтереси, оскільки звернення стягнення на майно, щодо якого заборонена примусова реалізація, ставить стягувачів у виконавчому провадженні № 59690056 у привілейоване становище в порівнянні з іншими кредиторами, серед яких є також і позивач, тому що фактично, на даний час, жоден інший кредитор в інших виконавчих провадженнях не має права задовольнити свої вимоги за рахунок спірного пакета акцій.
Позивач, вважаючи, що виконавцем порушено законодавство, яким регулюється діяльність органів примусового виконання рішень, а також законодавство про приватизацію, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано до матеріалів справи доказів того, що Фондом державного майна України, що здійснює приватизаційний контроль щодо спірного пакету акцій, надано згоду на відчуження або доказів того, що зі спірного пакету акцій знято приватизаційний контроль у встановленому законом порядку, що свідчить про протиправність дій відповідача щодо звернення стягнення на таке майно.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №1404).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Пунктом 1 частини першою статті 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою - четвертою, десятою пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною першою статті 48 № 1404-VІІІ визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону № 1404-VІІІ у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно до частин першої, другої,  статті 56 Закону №1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» від 18.01.2018 № 2269-VIII контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу, укладеного з переможцем аукціону, та викупу об`єктів приватизації здійснює орган приватизації.
Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 2269-VIII відчуження майна (акцій), обтяжених передбаченими у цій частині зобов`язаннями, можливо виключно за згодою органу приватизації, який здійснює контроль за їх виконанням. Порядок надання згоди органами приватизації встановлюється Фондом державного майна України.
Забороняється подальше відчуження придбаного пакета акцій шляхом його дроблення до повного виконання покупцем умов договору купівлі-продажу об`єкта приватизації, а також подальше відчуження приватизованого об`єкта без збереження для нового власника зобов`язань, визначених умовами аукціону, викупу (частина шоста статті 27 Закону № 2269-VIII).
Відповідно до частини восьмої статті 27 Закону № 2269-VIII передача приватизованого об`єкта в заставу або внесення такого об`єкта до статутного капіталу господарського товариства в період дії умов договору купівлі-продажу здійснюється за згодою органу приватизації, який є стороною цього договору, в установленому Фондом державного майна України порядку.
На виконання зазначених вище положень Закону № 2269-VIII наказом Фонду державного майна України від 18.10.2018 № 1327 затверджено Порядок здійснення контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації органами приватизації держав, відповідно до пункту 1 розділу IV якого зняття договору купівлі-продажу з контролю здійснюється за рішенням органу приватизації у разі:
-          повного виконання умов договору, що підтверджує відповідний орган приватизації шляхом затвердження акта підсумкової перевірки;
-          набрання законної сили рішенням суду про виконання умов договору в повному обсязі;
-          набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору (або визнання його недійсним).
Також, на виконання статті 27 Закону № 2269 наказом Фонду державного майна України від 18.10.2018 № 1330 затверджено Порядок надання органами приватизації згоди на подальше відчуження, передачу в заставу або внесення до статутного капіталу господарського товариства об`єктів приватизації, обтяжених зобов`язаннями їх власників перед державою (територіальною громадою).
З аналізу наведених правових норм вбачається, що об`єкти приватизації після укладення договору купівлі-продажу набувають особливого статусу правового регулювання, зокрема, законодавством забороняється їх відчуження без надання згоди відповідним органом приватизації.
У даному випадку, пакет акцій у кількості 17376189488 штук простих іменних акцій, емітент ПАТ «Укртелеком», що становить 92,7906% частки в статутному капіталі емітента, номінальною вартістю 0,25 грн за штуку, є об`єктом приватизаційного контролю відповідно до договору від 11.03.2011 № КПП-582, що підтверджується листом Фонду державного майна України від 26.02.2020 № 10-23-3895.
У зазначеному листі також повідомляється, що Фонд державного майна України не надає згоди на продаж (відчуження) спірного пакету акцій Публічного акціонерного товариства «Укртелеком».
Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний пакет акцій Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», є майном із особливим режимом правового регулювання, що полягає в особливостях володіння, розпорядження та користування майном на умовах приватизаційного договору.
Згідно норм чинного законодавства, таке майно дозволяється відчужувати виключно за наявності відповідного дозволу приватизаційного органу із збереженням приватизаційних вимог до нового власника та продажу акцій єдиним пакетом або зняття приватизаційного контролю, що оформляється відповідним рішенням приватизаційного органу.
Враховуючи, що під час виконавчого провадження виконавець має керуватись не тільки положеннями Закону України «Про виконавче провадження», а й іншими законами України, зокрема Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна», суд першої інстанції дійшов висновку, що на майно, яке перебуває під приватизаційним контролем, звертається стягнення виключно за умов, визначених Законом № 2269-VIII.
В іншому випадку - таке майно вважається таким, на яке згідно із законом не може бути звернуто стягнення.
В даному випадку державним виконавцем вчинено дії щодо звернення стягнення на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» - пакет акцій Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», а саме: накладено арешт на зазначений пакет акцій, здійснено його опис та призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості спірного майна.
Водночас, відповідачем не було надано до матеріалів справи доказів того, що Фондом державного майна України, що здійснює приватизаційний контроль щодо спірного пакету акцій, надано згоду на відчуження або доказів того, що зі спірного пакету акцій знято приватизаційний контроль у встановленому законом порядку, що свідчить про протиправність дій відповідача щодо звернення стягнення на таке майно.
Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи відповідача щодо відсутності у позивача порушеного права, оскільки позивачем доведено під час судового розгляду, що у разі відчуження спірного пакету акцій, він, як стягувач, через протиправні дії державного виконавця буде позбавлений законних прав на виконання судового рішення, що є порушенням конституційного права особи на захист його прав та інтересів.
Колегія суддів вказує, що в п.5 ст.27 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» обов`язкова попередня згода Фонду державного майна України передбачена для будь-якого відчуження майна (акцій), обтяжених приватизаційними зобов`язаннями, а не лише у разі добровільного їх відчуження власником. 
При цьому, під відчуженням майна мається на увазі будь-які дії/події, в результаті яких відбувається перехід права власності на майно.
Враховуючи, що відповідно до ст.ст.10, 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника є заходом примусового виконання рішень та полягає в арешті, вилученні та примусовій реалізації майна, тому обов`язковим наслідок звернення стягнення на майно є його відчуження, що спростовує твердження апелянта про нетотожність поняття відчуження та примусова реалізація, оскільки за своєю правовою природою в даному конкретному випадку вони призведуть до аналогічних наслідків.
Наведені обставини спростовують твердження апелянта, що згода Фонду державного майна України, передбачена ст.27 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» необхідна лише у разі добровільного продажу ТОВ «ЕСУ» пакету акцій ПАТ «Укртелеком».
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дії виконавця щодо звернення стягнення на майно та оскаржуваних постанов, які підлягають скасуванню.
З приводу посилань апелянта щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача, оскільки відповідачем у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби не може бути відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, колегія суддів зазначає наступне.
Особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень незалежно від того, чи має цей суб`єкт владних повноважень статус юридичної особи. У даному випадку, відповідач, не маючи статусу юридичної особи, є суб`єктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України та може виступати відповідачем у даній справі.
Крім того, відповідно до п.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (із змінами і доповненнями) органами державної виконавчої служби є:
-          Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;
-          відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;
-          управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві);
-          відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві;
-          управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);
-          відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;
-          районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).
З вищевикладеного вбачається, що Відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є органом державної виконавчої служби, суб`єктом владних повноважень, а тому може виступати відповідачем по даній справі.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача утриматись від звернення стягнення на майно, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій направлених на звернення стягнення на спірне майно до настання певної події, а саме до зняття Фондом державного майна України з контролю договору купівлі-продажу від 11.03.2011 № КПП-582 або надання Фондом державного майна України дозволу на їх примусову реалізацію, що відповідає також приписам вищезазначених норм чинного законодавства.
Тобто в даному випадку позовні вимоги в цій частині не є вирішенням спору на майбутнє, а направлені на збереження непорушності існуючого правового становища та рівності прав усіх учасників виконавчого провадження. 
Щодо доводів Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що оскільки виконавче провадження №59954166 звершене, то відсутнє порушене право позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Звернення позивача до суду за захистом своїх прав відбулося в момент, коли виконавче провадження №59954166 було відкрито та тривало.
При цьому, підставою для звершення виконавчого провадження №59954166 та повернення виконавчого документу ТОВ «ФК «Сокур» була відсутність у боржника - ТОВ «ЕСУ» майна та коштів, на яке може бути звернуто стягнення.
Разом із тим, позивач залишається стягувачам щодо боржника - ТОВ «ЕСУ» за наказом №910/6377/19, виданим Господарським судом міста Києва 22.08.2019 та зберігає законне право на виконання судового рішення та на захист своїх прав та інтересів.
Всі кредитори ТОВ «ЕСУ» мають рівні права та можливості на задоволення своїх вимог відповідно до Закону. Доки пакет акцій є майном, на яке в силу закону не може бути звернуто стягнення, жоден кредитор ТОВ «ЕСУ» в порушення Закону не має права задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на такий пакет акцій.
Надання неправомірної переваги інтересам одних стягувачів через недотримання державним виконавцем законодавчих обмежень щодо можливості стягнення на пакет акцій є неприпустимим, та може призвести до позбавлення законного права на виконання судового рішення.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 06.10.2020.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна