Ухвала
10 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 761/33744/15-ц
провадження № 61-15277ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від              11 грудня 2019 рокута постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, держави України в особі Вищої ради правосуддя, до держави України         в особі Національного банку України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними                     і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, відшкодування за рахунок держави майнової та моральної шкоди,
встановив:
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду                 з вищевказаним позовом, в якому просили: визнати бездіяльність держави України в особі Вищої ради правосуддя, яка не організувала її правову систему для розгляду її органами судової влади впродовж розумного строку цивільних справ   № 2-3975/09 та № 2-5215/10 за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Коменрійного банку «Арма» (далі -     ТОВ КБ «Арма»); визнати незаконною бездіяльність держави Україна в особі Національного банку України, який діючи через ліквідаторів ТОВ КБ «Арма» Славкіну М. А. та Павлину А. Ю. , які були прирівняні за своїм статусом до його представників, не повністю виконали рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 вересня 2009 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 березня 2010 року, а також не виконали рішень Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2011 року по цивільній справі                  № 2-5212/10; стягнути майнову шкоду з відповідачів у розмірі 40 487, 76 грн та моральну шкоду у розмірі 30 210, 00 грн на користь ОСОБА_1 ; стягнути майнову шкоду у розмірі 8 821, 42 грн та моральну шкоду у розмірі 30 210, 00 грн на користь ОСОБА_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня   2020 року,у задоволенні вказаного позову відмовлено.
19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від        02 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
У касаційній скарзі заявники заявили клопотання пропоновлення строку на касаційне оскарженнята надали належні докази на підтвердження того, що копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду отримано18 вересня 2020 року.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено із поважних причин, він підлягає поновленню.
Підставами касаційного оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 рокута постанови Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року заявники зазначають неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суди в оскаржуваних судових рішенняхзастосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановахВерховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права         у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга подана у строк, передбачений законом, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.  
Керуючись статтями 389,390,394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ухвалив:
Поновити   ОСОБА_1, ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішенняШевченківського районного суду містаКиєва від 11 грудня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від        02 вересня 2020 року.
Відкрити касаційне провадження у вказаній справі.
Витребувати з Шевченківського районного суду містаКиєва цивільну справу          № 761/33744/15-ц за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, держави України в особі Вищої ради правосуддя, до держави України         в особі Національного банку України про визнання незаконними рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та осіб, які були призначені ними                     і прирівняні до їх представників, у тривалому судовому розгляді і процесі виконання судових рішень, відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 16 грудня 2020 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                             С. О. Карпенко
                                                                                                             В. А. Стрільчук