Постанова                                                        
Іменем  України
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 460/5043/18
провадження № 61-21490св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., 
Яремка В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року у складі судді Кондратьєвої Н. А. та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяки Р. П.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа у справі № 2-239/2010 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. 
На обґрунтування заяви зазначав, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 67 391,78 грн та моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. На виконання зазначеного рішення 23 листопада 2010 року Яворівський районний суд Львівської області видав виконавчий лист № 2-239, який він надіслав для виконання до Сихівського відділу Державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Сихівський ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області). Відповідно до відповіді Сихівського ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області від 09 жовтня 2018 року № 34572 державний виконавець 31 грудня 2013 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктом 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Проте копії постанови про повернення виконавчого документа від 31 грудня 2013 року та оригіналу виконавчого листа від 23 листопада 2010 року № 2-239 він не отримував. Посилаючись на вказані обставини та у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року у справі № 2-239/2010, ОСОБА_1 просив видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-239/10, поновити строк для пред`явлення дубліката виконавчого листа до виконання, оскільки є всі підстави вважати, що виконавчий лист втрачено.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення Яворівського районного суду Львівської області у справі 
№ 2-239/2010 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 391,78 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди, поновлено ОСОБА_1 строк пред`явлення дубліката виконавчого листа у справі 
№ 2-239/2010 до виконання.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки оригінал виконавчого листа втрачено, а докази отримання ОСОБА_1 копії постанови державного виконавця від 31 грудня 2013 року про повернення виконавчого документа від 23 листопада 2010 року № 2-239 стягувачу, як і отримання ним оригіналу виконавчого листа у матеріалах справи відсутні, рішення суду, яке набрало законної сили, не виконано, то є підстави для видачі дубліката виконавчого листа. Також, оскільки строк пропущений з поважних причин, то є підстави для його поновлення.
Постановою Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою,в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили всіх фактичних обставин, які мають значення для справи, зокрема, не врахували що заявник не довів факт втрати оригіналу виконавчого листа та наявність поважних причин для поновлення пропущеного строку для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання. Суд першої інстанції не перевірив зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , не повідомив її про час та місце розгляду справи, розглянув справу за її відсутності. Також не надіслав їй оскаржувану ухвалу. Суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки зазначеним обставинам.
У січні 2020 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просив касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року в частині вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа та витребувано матеріали справи.
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у листопаді 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Частиною першою статті 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року у справі № 2-239/10 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, позов задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 000 грн моральної шкоди, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 391,78 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 18 545,40 грн майнової шкоди та 4 000 грн моральної шкоди. У іншій частині позовних вимог відмовлено.
23 листопада 2010 року Яворівський районний суд Львівської області видав виконавчий лист № 2-239 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 391,78 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди, який скерований для виконання до Сихівського ВДВС Львівського МУЮ.
Відповідно до відповіді Сихівського ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області від 09 жовтня 2018 року № 34572, державний виконавець 31 грудня 2013 року виніс постанову про повернення виконавчого документа від 23 листопада 2010 року № 2-239 стягувачу згідно з пунктом 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виконання виконавчого документа), з підстав, що боржник та його майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
Матеріали виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 23 листопада 2010 року № 2-239 знищені через закінчення строків зберігання, що підтверджується актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 24 лютого 2017 року.
Доказів того, що на цей час рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року у справі № 2-239/2010 виконано, матеріали справи не містять.
У зв`язку зі знищенням внаслідок пожежі, яка мала місце у приміщенні Яворівського районного суду Львівської області, цивільної справи № 2-239/2010, у якій було видано виконавчий лист № 2-239 про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67 391,78 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження у цій справі.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 січня 2019 року у справі № 460/5931/18 частково відновлено втрачене провадження у справі 
№ 2-239/2010, а саме відновлено зміст рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2010 року.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Також згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Частиною першою статті 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства Українита інших законодавчих актів» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.
Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що оригінал виконавчого документа від 23 листопада 2010 року № 2-239 є втраченим, оскільки у матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 копії постанови державного виконавця від 31 грудня 2013 року про повернення виконавчого документа від 23 листопада 2010 року № 2-239 стягувачу, а також докази отримання ним оригіналу зазначеного виконавчого листа, а тому дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
З таким висновком погоджується і Верховний Суд у зв`язку з чим відхиляє доводи касаційної скарги про допущення судами порушення норм процесуального права, що потягло неправильність вирішення спірного питання.
Посилання у касаційній скарзі на відсутність у матеріалах справи належних доказів, які підтверджують втрату оригіналу виконавчого листа, не спростовують висновків судів про наявність правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа. Встановлено, що оригінал виконавчого листа відсутній як у самого стягувача, так і на виконанні у державній виконавчій службі. Зазначені обставини заявником не спростовані. Ці доводи зводяться до незгоди зі встановленими обставинами та переоцінкою доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Доводи касаційної скарги щодо неповідомлення судом першої інстанції ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. Представник відповідача брав участь під час апеляційного розгляду справи та мав можливість реалізувати надані законом процесуальні права щодо спростування доводів заяви ОСОБА_1 , подання доказів. Оскільки право ОСОБА_2 на участь у розгляді справи, подання доказів та надання особистих пояснень було реалізовано на стадії апеляційного перегляду судового рішення, розгляд заяви у суді першої інстанції за її відсутності не призвів до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції суду виключно за наведених обставин.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                        А. С. Олійник
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        В. В. Яремко