Постанова  
Іменем  України
 
21 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 392/267/20-ц   
провадження № 61-15809св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач - Маловисківська міська рада Кіровоградської області; 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л., Єгорової С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом                          до Маловисківської міської ради Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай).
Позов мотивований тим, що у період з 15 вересня 1988 року по 06 квітня             1996 року вона була членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Мир» Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (далі - КСП «Мир»), де працювала бухгалтером.
28 грудня 1995 року КСП «Мир» отримало державний акт на право колективної власності на землю, зареєстрований у відділі земельних ресурсів Маловисківського району Кіровоградської області за № 179,                 що підтверджується копією Державного акту на право колективної                       власності на землю серії КР МВ 129, виданого на підставі Рішення сесії Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 21 грудня 1995 року.
Вказувала, що її було включено до списків осіб, які мають право                            на земельну частку (пай), однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримала, так як посадовими особами вищевказаного підприємства помилково не було виготовлено на її ім`я відповідний сертифікат.
Оскільки посадовими особами КСП «Мир» помилку виправлено не було,                    а на даний час КСП «Мир» ліквідовано, тому просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай), площею 4, 63 умовних кадастрових гектар, без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області, земля якої перебувала у колективній власності КСП «Мир».
У травні 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано клопотання про поновлення строку позовної давності, так як позивачкою пропущений строк з поважних причин. Оскільки вона вважала, що фактично набула права власності на земельну частку (пай), проте правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) так і не отримала, унаслідок чого лише у березні 2020 року звернулась до суду з метою захисту свого пропущеного права.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області                    від 11 червня 2020 року області позов ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності.
Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), площею                             4, 63 умовних кадастрових гектар, без визначення меж цієї частки в натурі  (на місцевості), розташовану на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області, у землі, яка перебувала у колективній власності              КСП «Мир».
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка на момент розпаювання землі та отримання КПС «Мир» державного акту на право колективної власності на землю була членом підприємства, на якому працювала бухгалтером, внесена до списку осіб, які мали право                              на отримання земельної частки (паю), що додавався до державного акта               на право колективної власності на землю відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам                                   і організаціям», а, отже, має право на належну їй земельну частку (пай).
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року апеляційну скаргу Маловисківської міської ради Кіровоградської області задоволено. Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 червня 2020 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким             у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.  
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позов ОСОБА_1               про визнання за нею права на земельну частку (пай) подано з порушенням трирічного строку позовної давності, визначеного статтею 50 Закону України «Про власність» та статтею 71 ЦК УРСР (чинних на час виникнення спірних правовідносин). Позивачка упродовж понад 20 років не ставила питання про захист свого порушеного права, пропустила строк звернення     до суду з позовом та жодних доказів, які б вказували на поважність причини пропуску строку позовної давності не надала, питання про поновлення пропущеного строку не ставила.
Суд першої інстанції дійшов взаємовиключного та помилкового висновку, оскільки одночасно вказав про поважність причин пропуску строку позовної давності і про те, що в цих правовідносинах позовна давність                 не застосовується.
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати               та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 392/267/20-ц та витребувано                                її матеріали із Маловисківського районного суду Кіровоградської області.
У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції невірно застосовані норми права щодо строків позовної давності,              а це призвело до помилкового висновку про відмову в позові, так як порушено принцип верховенства права, проголошеного статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення прийнято                     не на об`єктивному та неупередженому аналізі фактів. Крім того, Кропивницький апеляційний суд при прийнятті судового рішення керувався нормами законодавства, які є такими, що втратили чинність.
Доводи особи, яка подала відзив 
У листопаді 2020 року до Верховного Суду Маловисківська міська рада Кіровоградської області подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись             на те, що постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою,                        а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують                                         та на їх законність не впливають. Просила касаційну скаргу залишити                 без задоволення, оскільки ОСОБА_1 не зазначила поважні причини тривалого пропуску позовної давності, у передбачений законом строк                   не звернулась до суду з вказаними вимогами. 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (тут і далі у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено,                      що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані                               у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня                            1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих                                 у колективну власність сільськогосподарським підприємствам                                   і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності                       на землю.
Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу Президента України особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення                  до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
Відповідно до роз`яснень, що надані судам у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай)           з дня видачі цього акта.
Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі                         у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень                                       ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.
Маловисківська міська рада Кіровоградської області заявила про застосування строку позовної давності (а. с. 42-45).
Позовна давність існує для захисту права за позовом особи, право якої порушене. Іншими словами, це строк протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати захисту чи примусового здійснення свого права через суд. Сплив строку позовної давності є підставою для відмови                        в позові.
Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Відповідно до статті 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Згідно з вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає                 з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення                           і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд з урахуванням зазначених вимог закону та встановлених обставин у справі на підставі досліджених доказів, яким надано належну правову оцінку, правильно виходив із того, що на момент отримання КСП «Мир» державного акта                      на право колективної власності на землю серії КР МВ 129 позивачка була членом цього підприємства та оскільки матеріали справи не містять рішення загальних зборів про виключення її із членів підприємства, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року            № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», позивачка мала право на отримання земельної частки (паю) із земель КСП «Мир»,               яка становила 4,63 умовних кадастрових гектарів.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 посилалась               на те, що посадовими особами КСП «Мир» помилково не виготовлено                 на її ім`я і не видано їй сертифіката на право на земельну частку (пай),                   на час ліквідації КСП «Мир» допущену помилку виправлено не було, а тому вважала, що має право на звернення до суду за захистом свого пропущеного права.
Разом з тим, обґрунтування позивачкою своїх доводів щодо пропущеного нею строку позовної давності нормами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якими заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно                      від спливу позовної давності є хибними, оскільки на спірні правовідносини поширюються норми ЦК УРСР 1963 року, які діяли на час розпаювання земель КСП «Мир» та які судом апеляційної інстанції правомірно застосовано.
Так, вирішуючи питання щодо пропуску позивачкою строку позовної давності, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 про порушення свого права на земельну частку (пай) повинна була дізнатись                  з початку розпаювання земель КСП 28 грудня 1995 року,                                          що є загальновідомим фактом. Однак, позивачка у передбачений законом строк без поважних на те причин не звернулася до суду з вказаними вимогами, що стало підставою для відмови у задоволенні позову. Інших фактів та доказів, які б свідчили про поважність причин пропущення строків позовної давності позивачкою не надано.
Крім того, зазначені в позові обставини про неотримання ОСОБА_1 сертифікату на належну їй земельну частку (пай) внаслідок допущеної помилки працівниками КСП «Мир» свідчить про її обізнаність в цій ситуації, що склалася, а, отже, вона мала об`єктивну можливість вчасно отримати відповідну правову допомогу і у встановлений строк звернутися до суду.
Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків апеляційного суду               не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення                             не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
Г. В. Коломієць
 
Д. Д. Луспеник