Номер провадження: 22-ц/813/2198/20 
Номер справи місцевого суду: 522/15385/14-ц
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.
суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С.О.
за участю секретаря Феленко В.В.
учасники справи:
представник відповідача – Аврамов В.П.,
представник позивача – Мхітарян О.С.,
розглянувши справу у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «ОТП Банк» Мхітаряна Олександра Сергійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1  було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 423 711,75 швейцарських франків, строком до 20 липня 2037 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі - 4,49 % річних (фіксована ставка) та FIDR (процента ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк - 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Додатковими договорами до кредитного договору було збільшено розмір кредиту до 440 405,71 швейцарських франків, збільшено фіксовану процентну ставку остаточно - до 5,28 % + FIDR. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з  ОСОБА_1  були укладені договори іпотеки: від 20 липня 2007 року, за якими предметами іпотеки є - квартира   АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 13 березня 2013 року утворилася заборгованість.
Розглянувши заяву позивача від 03.06.2015 про зменшення розміру позовних вимог, Приморський районний суд міста Одеси позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 залишив без розгляду.
На підставі викладеного позивач, з урахуванням зменшених позовних вимог просив, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 яка належить на праві власності ОСОБА_1 . 
Справа неодноразово розглядалась судом.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року позов було задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Зобов`язано отримані від реалізації майна кошти направити на користь ПАТ «ОТБ Банк» для погашення заборгованості за кредитним договором від 20 липня 2007 року у загальному розмірі - 521 345,70 швейцарських франків.
29.10.2015 представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням першої інстанції подав апеляційну скаргу. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
19 травня 2016 року постановою апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу задоволено частково.
Рішення Приморського районного суду змінено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором від 20 липня 2007 року станом на 13 березня 2013 року у розмірі заборгованості за кредитом - 440 405,71 швейцарських франків; заборгованості з відсотків - 72 332,29 швейцарських франків; пені - 72 753,03 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В., реєстровий № 1409, а саме - квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. від 20 липня 2007 року реєстровий № 1403, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просив скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Постановою Верховного суду від 26 червня 2018 року Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2016 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова Верховного суду мотивована тим, що місцевим судом та апеляційним судом не перевірені та не спростовані доводи представника представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заявлені у усному клопотанні про застосування позовної давності, щодо обчислення позовної давності з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, що відповідало б правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14.
26 листопада 2018 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2018 мотивоване тим, що ОСОБА_1 повинен був повертати кредит частинами і розмір щомісячного платежу згідно з кредитним договором повинен складати 3 447,53 швейцарських франків. Платежі вносились відповідачем регулярно по листопад 2008 року, останній строк звернення до суду по стягненню чергового платежу в межах строків позовної давності за листопад 2008 року складає грудень 2011 року.
При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.
28 грудня 2018 року представник АТ «ОТП Банк» Мхітарян О.С. подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2018, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити в повному обсязі.
Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині визначення спливу строку позовної давності, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є беззаперечною підставою для скасування судового рішення.
Згідно підпункту 9.1 іпотечного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. 
Таким чином, умови договору іпотеки про його дію до повного виконання зобов`язань за цим договором не свідчать про те, що договором іпотеки встановлено його строк в розумінні ст. 252 ЦК України. Навпаки умови договору передбачають право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки протягом усього часу його дії. 
В обгрунтування апеляційної скарги ПАТ «ОТП Банк» зазначив, що згідно із ч.2 ст.264 ЦК України. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного чи кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Апелянт звертає увагу на те, що ще у вересні 2011 року позивач звернувся із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.12.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.05.2017, по справі №511/583/13-ц за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково, тому в даному випадку позовна давність перервалася та позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимоги про звернення на предмет іпотеки. Обставини, встановлені вищевказаним рішенням мають преюдиційне значення відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України для даної справи.
Крім того судом першої інстанції проігноровано висновок Верховного суду про те, що при новому розгляді справи необхідно звернути увагу на правову позицію ВСУ, викладену в постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015, та правову позицію Великої палати Верховного суду у справі №14-11цс18 щодо застосування норми ст.39 ЗУ «Про іпотеку».
4 березня 2019 року від представника відповідача, адвоката Аврамова В.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, відповідач просить залишити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2018р. без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» - без задоволення.
Відповідач зазначає, що предметом спору, що розглядався Роздільнянським районним судом Одеської області було стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовано порушенням договірних зобов`язань з посиланням на загальні положення глави 71 ЦК України (Позика. Кредит. Банкувський вклад), натомість у даній справі предметом позову є звернення стягнення на іпотечне майно, який мотивовано Законом України «Про іпотеку». Що по суті є посиланням на інші матеріально-правові наслідки.
Таким чином, ПАТ «ОТП Банк» подано до Роздільнянського районного суду Одеської області з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами, що виключає переривання строку позовної давності.
Вказує на те, що звернувшись до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором №ML-500/104/2007 в повному обсязі, ПАТ «ОТП Банк» реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання кредитного зобов`язання відповідача на 03.10.2010. Однак, до суду з позовом Банк звернувся 18 серпня 2014 р., тобто з пропуском строку позовної давності.
Відповідач не погоджується з посиланням апелянта на ч.4 ст. 82 ЦПК України та на те, що встановлені в рішенні Роздільнянського районного суду Одеської області обставини, мають преюдиційне значення при розгляді даної справи, тому що розгляд вищевказаним судом справи за позовом ПАТ «ОТП Банк» відбувався за іншим суб`єктним складом, а також, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.2017р. відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зупинено дію рішення Роздільнянського районного суду Одеськой області від 21 грудня 2016 та ухвали апеляційного суду Одеської області від 30 травня 2017 до закінчення касаційного провадження у справі. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Кравця Ю.І. від 08 лютого 2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2019 року підготовку до апеляційного розгляду справи закінчено та призначено розгляд справи.
На підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями №5308 від 08.11.2019 року та у відповідності до пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.
26 листопада 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду вказану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.
У судовому засіданні 27.02.2020 суддя Заїкін А.П. заявив самовідвід, з тих підстав, що його думка за результатами розгляду вказаної цивільної справи, була висловлена 26.11.2019 року, оскільки ОСОБА_4 був головуючим колегії апеляційного суду Одеської області, яка 19 травня 2016 року змінила рішення районного суду від 29 жовтня 2015 року по даній справі.
Відповідно до пунктів 2.3.49., 2.3.25. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду у складі: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М., Погорєлова С.О.
Судом встановлено, що 20 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 423 711,75 швейцарських франків, строком до 20 липня 2037 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі - 4,49 % річних (фіксована ставка) та FIDR (процента ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк - 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).
Додатковими договорами до кредитного договору було збільшено розмір кредиту до 440 405,71 швейцарських франків, збільшено фіксовану процентну ставку остаточно - до 5,28 % + FIDR.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_1 були укладені договори іпотеки: від 20 липня 2007 року, за якими предметами іпотеки є - квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 13 березня 2013 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 521 345,70 швейцарських франків.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грутуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно, а також правильно витлумачив ці норми.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором ML-500/104/2007 в повному обсязі, ПАТ «ОТП Банк» реалізував своєї право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання Відповідача на 03.10.2010 р., однак, до суду з позовом Банк звернувся 18 серпня 2014 р., тобто з пропуском строків позовної давності.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони ґрунтуються повному з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
ОСОБА_1 вносив платежі регулярно по листопад 2008 року, останній строк звернення до суду по стягенню чергового платежу в межах строку позовної давності за листопад 2008 складає грудень 2011.
У пункті 2.1 договору іпотеки сторони узгодили, що іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього. 
Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту - 20 липня 2037 року.
Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині, згідно з пунктом 1.9 кредитного договору ML-500/104/2007 від 20 липня 2007. 
При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункт 1.9.1).
Суд встановив, що вимога банку про погашення заборгованості за кредитним договором направлена ОСОБА_1 12 липня 2011 року.
У цій вимозі АТ «ОТП Банк», посилаючись на пункт 1.9 кредитного договору, вимагав достроково, через 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі.
Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.
Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.
При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.
У справі, яка є предметом розгляду, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Установивши, що банк, пред`явивши 27 липня 2011 року боржнику досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором та посилаючись на пункт 1.9 кредитного договору, вимагав достроково, через 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобов`язання, суд дійшов висновку, що ПАТ «ОТП Банк» пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі - 26 червня 2011 року) протягом трьох років (до 26 червня 2014 року), проте до суду звернувся з позовом у серпні 2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності.
Не заслуговують на увагу твердження заявника про те, що в вересні 2011 року, тобто в межах строку позовної давності, позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто строк позовної давності не сплив, а навпаки, відповідно до статті 264 ЦК України перервався зверненням до суду з позовом з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Таким чином, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. (даний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 523/10225/15-ц)
Таким чином Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові вказала, що строки давності перериваються лише на ту частину вимоги, право на яку має позивач. Тобто, суд розмежував вимогу про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки та вважає їх не взаємопов`язаними.
Так, колегія суддів приходить до висновку, що подача позову про стягнення боргу не перериває строки давності на подачу позову про стягнення звернення на предмет іпотеки.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи, не спростовують правильність висновків судів першої в частині вимог до ОСОБА_1 , тому підстави для скасування судового рішень в цій частині позовних вимог відсутні.
Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на захист свого житлового права і на пред`явлення даного позову.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент ухвалення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду відсутні.
За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «ОТП Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий:                                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                                           С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе