Номер провадження: 22-ц/813/1759/20 
Номер справи місцевого суду: 521/3317/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2020 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню по цивільній справі №521/3317/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району про вселення та зміну договору найму жилого приміщення, –

ВСТАНОВИВ:

02.03.2015 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшов позов від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району про зміну договору найму жилого приміщення, у якому позивач обґрунтував свої позовні вимоги наступним чином. В червні 1994 року його батько ОСОБА_6 на склад сімї з шістьох осіб (жінку, трьох дітей та матір) згідно ордеру КЕЧ Одеського району ОдВО отримав чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В 2009 році батько помер. У квартирі мешкали, крім позивача, його мачуха ОСОБА_4 , бабуся ОСОБА_5 , сестра ОСОБА_1 з немовлям. Особистий рахунок після смерті батька переоформлений на ОСОБА_4 квартира не була приватизована. Мачуха займала кімнату площею 18,6 ка.м., з лоджією, бабуся – кімнату площею 8,5 кв.м., сестра ОСОБА_1 – кімнату площею 12 кв.м., він до 10 квітня займав кімнату площею 20 кв.м. з лоджією. Позивач зазначав, що 10 квітня 2015 року, вже після звернення його до суду, відповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 змінили замок і не пустили його в квартиру, у зв`язку з чим він звертався до органів міліції. В подальшому позивач в уточненні позовних вимог просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1 , визначити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування кімнату, площею 12 кв.м., в користуванні відповідачів залишити – кімнати, площею 20 кв.м. з лоджіє, 18,6 кв.м. з лоджією та кімнату площею 8,5 кв.м., підсобні приміщення залишити у спільному користуванні сторін. Змінити умови договору найму вказаної квартири, шляхом зобов`язання будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району укласти із ним окремий договір найму на жилу кімнату, площею 12 кв.м. та частину підсобних приміщень пропорційно займаної жилої площі квартири. Розділити особовий рахунок по квартирі між ним та відповідачами, згідно визначеного порядку користування квартирою і окремого договору найму. Зобов`язати відповідачів не перешкоджати в користуванні квартирою (т. 1, а.с. 42-44).
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Мирончук Н.В.) від 30 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено (т. 1, а.с. 115-116). 
20 вересня 2016 року рішенням Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ОСОБА_7 задоволено частково. Заочне рішення суду першої інстанції змінено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено у користування: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 житлові кімнати площею – 8,7 кв.м., 19,00 кв.м. з лоджією 2,3 кв.м., 18,7 кв.м. з лоджією 2,5 кв.м., ОСОБА_3 – жилу кімнату площею 12,3 кв.м., а інші приміщення залишено у спільне користування. Змінено договір найму. Зобов`язано будинком управління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району укласти з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_3 окремі договори найму жилого приміщення та оформити особисті рахунки на вказані приміщення відповідно. В решті залишено без змін (т. 2, а.с. 10).
13 червня 2018 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової плати Касаційного цивільного суду (головуючий Висоцька В.С.) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року у незміненій частині рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року вирішено залишити без змін (т. 2, а.с. 77-80).
23 травня 2019 року постановою Одеського апеляційного суду (головуючий Заїкін А.П.) апеляційну скаргу залишено без задоволення. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року залишено без змін (т. 2, а.с. 143).
27 листопада 2019 року Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (головуючий Кузнєцов В.О.) касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8 , задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 3, а.с. 32-36).
Постановою Одеського апеляційного суду від 16.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 в особі її законного представника – ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року – залишено без змін в частині, незміненій рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29.09.2016 року.
02.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню по цивільній справі №521/3317/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району про вселення та зміну договору найма жилого приміщення. Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що позивач по справі на сьогоднішній день не є наймачем кімнати, площею 12 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 . Так, як зазначив заявник, фактичне вселення до спірної квартири можливе лише в порядку ст. 358 ЦК України. В кімнаті, площею 12 кв.м., у яку, на підставі виконавчого листа, за рішенням суду, має бути вселено ОСОБА_3 , проживає наразі донька відповідачки ОСОБА_8 . Тому заявник просила задовольнити подану заяву (т. 2, а.с. 160-161). 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Мирончук Н.В.) від 24 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено (т. 2, а.с. 181-184).
Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 12.08.2019 року засобами кур`єрської доставки направив до суду апеляційну скаргу. В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення фактично залишив поза увагою положення ч. 1-2 ст. 432 ЦПК України, в якому наведені законодавчі підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Крім того апелянт зауважив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підставами для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню є також припинення обов`язку боржника, а також інші причини. Апелянт зазначив, що суд не надав фактично жодної оцінки доводам заяви стосовно того, що обов`язок боржника щодо вселення ОСОБА_3 у спірну квартиру на теперішній час припинено. Апелянт вказав на те, що на теперішній час позивач не є наймачем кімнати площею 12 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 , адже він набув право власності на підставі свідоцтва від 14.12.2016 року. Відповідно, на думку апелянта, обов`язок відповідачів не чинити перешкод позивачу як наймачу в користуванні спірною нерухомістю також припинено. Тому апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою в скаргу ОСОБА_1 задовольнити (т. 2, а.с. 187-189).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
04.11.2020 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_8 – ОСОБА_9 про відкладення судового засідання та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції. Вказане клопотання було залишено без задоволення як подане поза межами строку встановленого ЦПК України. Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, а учасники провадження не позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до частини 4 статті 212 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи представник подав за день до судового засідання, при цьому причини, які унеможливили подання клопотання про проведення судового засідання 05.11.2020 року в режимі відеоконференції (без необхідності відкладення розгляду справи) завчасно в строки, передбачені ст. 212 ЦПК України представник апелянта не зазначив. Інших причин відкладення розгляду справи представник апелянта не зазначив.
Інші сторони провадження про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку або про розгляд справи за їх відсутністю не подавали. Явка до апеляційного суду не обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч.2 ст. 372 ЦПК України). 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Мирончук Н.В.) від 30 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Суд вирішив вселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру АДРЕСА_1 . Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділити в користування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, житлову кімнату площею 12 кв.м., залишити в користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 житлову кімнату площею 20 кв.м. з лоджією, кімнату площею 18,6 кв.м. з лоджією, та кімнату площею 8,5 кв.м. Підсобні приміщення залишити у спільному користуванні сторін Змінити умови договору найму квартири АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району укласти з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окремий договір найму на жилу кімнату площею 12 кв.м. та частину підсобних приміщень пропорційно займаної жилої площі квартири. Розділити особовий рахунок по квартирі між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачами, згідно визначеного порядку користування квартирою і окремого договору найму. Зобов`язати відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 115-116). 
20 вересня 2016 року рішенням Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ОСОБА_7 задоволено частково. Заочне рішення суду першої інстанції змінено. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділено у користування: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 житлові кімнати площею – 8,7 кв.м., 19,00 кв.м. з лоджією 2,3 кв.м., 18,7 кв.м. з лоджією 2,5 кв.м., ОСОБА_3 – жилу кімнату площею 12,3 кв.м., а інші приміщення залишено у спільне користування. Змінено договір найму. Зобов`язано будинком управління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району укласти з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_3 окремі договори найму жилого приміщення та оформити особисті рахунки на вказані приміщення відповідно. В решті залишено без змін (т. 2, а.с. 10).
Постановою Одеського апеляційного суду від 16.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 в особі її законного представника – ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 рокув частині незміненій рішенням Апеляційного суду Одеської області від 29.09.2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 29.09.2016 року вирішено залишити без змін. 
Отже, позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково, а саме позивачу виділено в користування житлову кімнату площею 12,3 кв.м., відповідачам:  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_1 та  ОСОБА_8 виділені 3 інші кімнати в квартирі, інші приміщення залишені в спільному користуванні, змінено договір найму, зобов`язано будинком управління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району укласти окремі договори найму та оформити особисті рахунки на вказані приміщення, а також зобовязано відповідачів не чинити перешкоди позивачу у користуванні жилим приміщенням.
Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляд (рішення ЄСПЛ в справі Шмалько проти України).
Крім того як зауважив ЄСПЛ в справі ОСОБА_10 проти України право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок («Іммобільяре Саффі» проти Італії»).
В контексті наведеного, виконання судового рішення є обов`язковою стадією судового розгляду та, відповідно, права на судовий захист, гарантованого статтею 6 Конвенції. Особа, яка звернулась до суду, повинна отримати належну сатисфакцію, інакше сутність права на судовий захист нівелюється. Ігнорування цієї стадії означає нехтування гарантіями, встановленими національними та міжнародними нормативно-правовими актами, що не може залишатися непоміченим та потребує реагування з боку державних органів, наділених відповідною компетенцією.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник повинен довести, а суд перевірити наявність обставин, перерахованих у вказаній статті. 
При цьому, на що правильно посилався суд першої інстанції, як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справв Інформаційному листі «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року, процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання, у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Разом з тим, наявність вказаних обставин заявником не зазначалось та належними доказами не підтверджувалось.
З огляду на правовий статус житлового приміщення, в тому числі на момент ухвалення рішення про виділення кімнати, заявник не є боржником з виконання рішення суду в частині виділення позивачу житлового приміщення, оскільки не є його володільцем. Відтак, оскільки обов`язку заявника з виконання рішення у відповідній частині як на момент ухвалення рішення, так і зі зміною обставин (набуття позивачем права власності на частину квартири, в якій знаходиться кімната, яку йому було виділено на підставі рішення суду) не існувало, доводи апеляційної скарги у відповідній частині відхиляються апеляційним судом.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2015 року, яким було задоволені позовні вимоги, з врахуванням змін, внесених рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2016 року породжує відповідні юридичні наслідки, зокрема, є підставою для виникнення прав та обов`язків у користувачів, в тому числі, що стосується подальшої експлуатації спірного нерухомого майна, порядку користування тощо. Набуття одним з користувачів жилого приміщення права власності на його частину не змінює порядку експлуатації цього майна в подальшому. Рішення суду, яким були виділені житлові кімнати користувачам не втрачає своєї дії з набуттям одним з них права власності на частину спірного майна.
Інші доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом, оскільки фактично дублюють зміст заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, були предметом дослідження в суді першої інстанції, а відповідні висновки суду першої інстанції не спростовані апелянтом.
Таким чином, враховуючи вище наведене в сукупності, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржувану ухвалу.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню– залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

16.11.2020 року                                                                 м. Одеса