ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7578/20 Справа № 180/686/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»
на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області 22 червня 2020 року року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,
В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що він знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». За час роботи на даному підприємстві отримав 4 професійні захворювання, які обумовлені умовами, в яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань.
Згідно виписок із акту огляду МСЕК, йому визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках –55% та встановлено третю групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності у нього наявна моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність; перестав бути повноцінною людиною; постійно відчуває больові відчуття та страждання, які є хронічними і не такими, що можуть припинитися у зв`язку з лікуванням; йому протипоказано займатися всіма видами фізичної праці; стало фактично неможливо займатися домашніми справами, що потребують навіть незначних фізичних зусиль; через захворювання багато часу знаходиться на стаціонарному лікуванні.
Оскільки, відповідач в передбаченому законом прядку не виплатив йому страхову суму за завдану у зв`язку з отриманням професійного захворювання моральну шкоду, просить стягнути з відповідача страхову виплату за моральну шкоду в сумі 143 000,00 гривень 60 копійок, без урахування податку з доходів фізичних осіб.
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області 22 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного Товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь  ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції змінити у частині розміру відшкодування моральної шкоди. Зменшити розмір стягнутої з відповідача на користь позивача суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я з 75 000 грн до 55 000 грн з утриманням податків і зборів.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при вирішенні питання щодо розміру завданої позивачу моральної шкоди суд першої інстанції не прийняв до уваги Виписку із акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 28.04.2015 року, згідно якої ОСОБА_1 встановлено 55% втрати професійної працездатності, а тому розмір стягнутої з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди у розмірі 75 000,00 грн судом значно завищено. 
Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки Серії НОМЕР_1 (а.с.8-11).
За час роботи на даному підприємстві він отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами, в яких він працював.
Відповідно до первинної довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги обласної МСЕК № 6 м. Кривого Рогу від 28.04.2015 року ОСОБА_1 було встановлено 55% втрати працездатності та третю групу інвалідності за професійним захворюванням. При переоглядах втрату працездатності залишено без змін, безстроково.
Виходячи з медичних висновків, акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання.
Внаслідок втрати професійної працездатності, у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, погіршилися його здібності, переживання викликані наслідками професійного захворювання, він втратив професійну працездатність, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.
Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд врахував значні тяжкі зміни його життєвих зв`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку з ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в його діях відсутня протиправна поведінка, яка могла б призвести до заподіяння моральної шкоди позивачу, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.
Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу для обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не звільняють відповідача від обов`язку виконувати вимоги ч.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції необґрунтовано визначив суму морального відшкодування, що присуджена до стягнення, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував конкретні обставини справи, зокрема, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили.
Приведені відповідачем інші доводи в апеляційній скарзі про те, що суд не надав належної оцінки обставинам справи, про невірне застосування судом норм матеріального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для зміни судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» – залишити без задоволення. 
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області 22 червня 2020 року – залишити без змін в оскаржуваній частині.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова