КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
07 грудня 2020 року                                                                                                м. Київ
 
Унікальний номер справи № 759/9017/20  
Апеляційне провадження 22-ц/824/14425/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
сторони          
позивач                      Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
 
відповідач                 ОСОБА_1 
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Крилову Олену Леонідівну, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від                         15 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в :
 
у червні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до          ОСОБА_1 , у якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 21.10.2011 у сумі 57 290,07 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 21.10.2011 підписала заяву № б/н, відповідно до умов якої отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладенні на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 16.03.2020 у розмірі     57 290,07 грн, яка складається із 33 314,17 грн заборгованості за простроченим тілом кредитом, 12 864,60 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 7 907,01 грн нарахована пеня, 500 штраф (фіксована частина), 2 704, 29 грн штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що відповідачка особистим підписом засвідчила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та згодна, що заява разом з цими документами складає договір. Крім того, суду надано конкретну редакцію цих умов. Суд безпідставно послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, оскільки у даній справі відповідач не оспорювала умови договору. Також зазначає, що відповідач заперечень проти позову не надала. Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. Суд не звернув уваги, що відповідач зверталася до них з метою перевипуску картки. Під перевипуском розуміється випуск картки та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується в тому числі і на перевипущеній картці. Особливістю укладення договору є те, що позичальнику надається картка із встановленням кредитним лімітом та він погасивши заборгованість по кредиту, може знову користуватись кредитними коштами. Суд не перевірив розрахунок заборгованості, що надавався до позовної заяви в якому відображені всі грошові суми, що надходили на сплату заборгованості за кредитом. Вважає, що дії з користуванням кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання відповідачкою заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Судом також не враховано положення ст. 1054 та  ЦК України та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків, нарахованих за ст. 625 ЦК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2011 ОСОБА_1 підписала анкету - заяву без номера про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Відповідно до розрахунку, складеного позивачем, відповідач станом на 16.03.2020 має заборгованість у розмірі 57 290,07 грн, яка складається із 33 314,17 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 12 864,60 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, 7 907,01 грн нарахована пеня, 500 штраф (фіксована частина), 2 704, 29 грн штраф (процентна складова).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довів досягнення між сторонами згоди щодо істотних умов договору: розміру відсотків за користування кредитом, пені, штрафу, строку дії договору.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови), довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані кредитні карти; виписки з картки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 за період з 21.10.2011 по 01.03.2020 та розрахунок заборгованості за період з 21.03.2013 по 16.03.2020.
Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. 
У анкеті - заяві вказано лише про те, що відповідач підписала анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг для індивідуальних клієнтів, приватних підприємств та керівників корпоративних клієнтів. Дана заява не містить даних про те, якої згоди досягли сторони щодо сплати процентів за користування кредитом. У анкеті - заяві вказано лише про те, що відповідач має отримати платіжну картку кредитка «Універсальна».
До позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких вказано, що існує чотири види карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold». Всі види карток мають різні умови щодо тарифів, процентів, штрафів. Який вид картки «Універсальна» чи іншої картки отримала відповідач при підписанні анкети - заяви від 21.10.2011 позивач не вказав та доказів не надав.
Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачкою не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами відповідачка була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву.
Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості ні по тілу кредиту, ні по відсоткам за користування кредитом у розмірі, визначеному позивачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідачка користувалася кредитними коштами та частково погашала кредит, то достовірно знала про необхідність сплати процентів за користування кредитом та їх розмір грунтуються на припущеннях. Саме по собі користування кредитними коштами не свідчить про обізнаність відповідачки про розмір процентів за користування кредитом.
У той же час з виписки по рахункам (а.с. 19-35) вбачається, що позивач на власний розсуд проводив списання відсотків за користування кредитними коштами та пені.
Чи була б наявна заборгованість по тілу кредиту, у разі, якби позивач не списував зазначені суми із наданих позивачем доказів встановити неможливо.
Для проведення розрахунку процентів за користування кредитом є необхідним надання доказів про те, який розмір процентів сторони договору узгодили. За відсутності доказів про те, на яких умовах надавалися кредитні кошти, які штрафні санкції мали застосовуватися у разі невиконання умов договору ні суд, ні експерт, ні будь хто інший не в змозі провести відповідні розрахунки.
Крім того, згідно довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт у різні періоди встановлювався від 15 000 грн до 17 500 грн, а з 20.03.2019 склав 0 грн.
Встановлення кредитного ліміту означає, що особа не може отримати кредит у розмірі, що перевищує кредитний ліміт.
Разом з тим, у розрахунках, які складені самим позивачем прострочена заборгованість по тілу кредиту складає 33 314,17 грн. За який саме період нарахована прострочена заборгованість у такій сумі та з яких підстав цей розмір перевищує розмір кредитного ліміту позивач не вказав та доказів на підтвердження цих обставин не надав.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач не надав доказів про те, що відповідачка на час підписання анкети - заяви достовірно знала про розмір процентів за користування кредитом та суму штрафних санкцій. За розрахунком же позивача розмір процентів змінювався від 27,6 % до 42 %, а з 01.09.2015 по 16.03.2020 складав від 2,7 до 3,5 %, а також проценти за прострочений кредит 84%.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь - яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.
Висновки суду першої інстанції відповідають висновках Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.
Колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що рішення суду суперечить              ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» безпідставними, оскільки саме на позивачеві лежить обов`язок викласти умови договору такими, щоб вони були зрозумілими для споживача та надати споживачеві повний розрахунок сукупної вартості кредиту.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав застосувати ч. 2 ст. 625 ЦПК України не можна визнати обгрунтованими, оскільки позивачем не доведено наявність простроченої заборгованості належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для нарахування на недоведену заборгованість будь - яких процентів чи штрафних санкцій. Крім того, вказуючи у позовній заяві про те, що проценти за користування кредитними коштами  позивач просить стягнути на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір таких процентів відповідно до розрахунку позивач проводить відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а не 3 % річних від простроченого грошового зобов`язання.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.
 
Постанова складена  07.12.2020.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

 
Судді                                                                                                 В. А. Кравець

 
О. Ф. Мазурик