Постанова
Іменем України                 
 
07 жовтня 2020 року                                     
м. Київ                                                               
справа № 526/138/17
провадження № 61-3497св20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Веприцька сільська рада Гадяцького району Полтавської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_2 та Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року у складі судді Максименко Л. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Пікуля В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Веприцької сільської ради Гадяцького району, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішенням шістнадцятої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради від 23 грудня 2016 року та усунення перешкод у користуванні землями загального користування.
Позовна заява мотивована тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 , до якого був наявний під`їзд через земельну ділянку орієнтовною площею 0,02 га, що відноситься до земель загального користування та є комунальною власністю. 
ОСОБА_2 , який є власником сусіднього будинку АДРЕСА_2 , почав чинити йому перешкоди у користуванні вказаним проїздом, встановивши влітку 2015 року паркан. Рішенням Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 23 грудня 2016 року відповідачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для наступної передачі вказаної земельної ділянки у приватну власність.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним рішення Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 23 грудня 2016 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,02 га та передачу її в безоплатну приватну власність», а також зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні землями загального користування і демонтувати самовільно встановлений паркан по АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним рішення Веприцької сільської ради від 23 грудня 2016 року «Про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,02 га та передачу її в безоплатну приватну власність».
Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати самовільно встановлений ним паркан та огорожу по АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 та звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування, оскільки є проїздом і відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 83 Земельного кодексу України не може бути передана у власність відповідачу, а саме рішення прийнято з порушенням процедури, передбаченої Законом України «Про місцеве самоврядування» та регламентом сесії Веприцької сільської ради. Задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача знести огорожу та паркан по АДРЕСА_2 і звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду, суд виходив із того, що є чинними рішення Веприцької сільської ради від 10 липня та від 10 грудня 2015 року про зобов`язання відповідача прибрати огорожу та звільнити місце для проїзду, а позовні вимоги відповідають способу захисту прав власності у розумінні приписів статей 16, 391 ЦК України.
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року у складі суддів Пилипчук Л. І., Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О., апеляційні скарги ОСОБА_2 , Веприцької сільської ради задоволено частково. Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні землями загального користування скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог за недоведеністю. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Веприцької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення закрито, оскільки така вимога підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
21 серпня 2019 року Верховний Суд відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 526/138/17 (провадження № 14-484цс19) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року у справі № 526/138/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Полтавського апеляційного суду.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цій справі має розглядатися у порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту приватного інтересу позивача, який намагається захистити у суді своє приватне право мати під`їздну дорогу до житлового будинку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційні скарги  ОСОБА_2 , Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області залишено без задоволення.
Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірна земельна ділянка є проїздом та не може передаватись у приватну власність. Зазначені дані містяться у висновках постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Веприцької сільської ради та рішеннях сесії Веприцької сільської ради. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2020 року Веприцька сільська рада Гадяцького району Полтавської області подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення. 
У лютому 2020 року  ОСОБА_2 одав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 463/3375/15-а.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області.
Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка має статус земельної ділянки загального користування. Крім того, справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди вийшли за межі позовних вимог, зобов`язавши відповідача звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду. Крім того, справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Відзив на касаційну скаргу позивач не подав.
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційні скарги ОСОБА_2 та Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області не підлягають задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до договорів купівлі-продажу від 10 лютого 2012 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок: площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 5320482001:01:004:0261), і площею 0,0709 га, для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 5320482001:01:004:0262), що знаходяться по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 6-14).
ОСОБА_2 належить на праві власності згідно з договорами купівлі-продажу від 06 червня 2014 року житловий будинок з господарчими будівлями та земельні ділянки: площею 0,09 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий № 5320482001:01:004:0331), та площею 0,0408 га, для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 5320482001:01:004:0333), по АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 80-85).
Рішенням Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 05 лютого 2016 року перейменовано провулок Першотравневий на провулок Травневий (т. 1, а.с. 30).
Між вказаними домоволодіннями знаходиться спірна земельна ділянка, яка використовувалася сторонами для проїзду.
Влітку 2015 року  ОСОБА_2 встановив паркан, закривши вказаний проїзд, внаслідок чого виник спір та ОСОБА_1 звернувся до сільської ради зі скаргою на дії ОСОБА_2 .
Комісія з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Веприцької сільської ради у присутності сторін 03 липня 2015 року (скріплено печаткою Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області) провела обстеження спірної земельної ділянки та виявила незаконне загородження дороги ОСОБА_2 , у зв`язку з чим зобов`язала останнього прибрати огорожу та звільнити проїзд (т. 1, а.с. 25, 26).
Рішенням п`ятдесят дев`ятої позачергової сесії шостого скликання Веприцької сільської ради від 10 липня 2015 року залишено дорогу по провулку Першотравневому в землях комунальної власності Веприцької сільської ради. Зобов`язано ОСОБА_2 прибрати огорожу та звільнити дорогу для проїзду (т. 1, а.с. 28).
Рішенням другої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської областівід 10 грудня 2015 року зобов`язано ОСОБА_2 виконати вказане рішення від 10 липня 2015 року та прибрати огорожу і звільнити дорогу для проїзду (т. 1, а.с. 29).
22 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (т.1, а. с.129).
25 листопада 2016 року ОСОБА_1 подав звернення до Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області про надання йому першочергового права на приватизацію дороги, яка межує з його домогосподарством (т. 1, а.с. 132).
Рішенням шістнадцятої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 23 грудня 2016 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд орієнтовною площею 0,02 га, яка розташована по АДРЕСА_2                       (т. 1, а. с. 94).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За статею 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.
Згідно із статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.
За змістом статей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (частина перша статті 81 ЗК України).
Відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини другої статті 158 ЗК Українивиключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Установивши, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, оскільки знаходиться в межах населеного пункту територіальної громади с. Веприк і не передана у приватну власність громадян чи юридичних осіб, є проїздом, тобто земельною ділянкою, яка відповідно до частини четвертої статті 83 ЗК України не може бути передана у приватну власність, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області про те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що позивач не надав доказів, що спірна земельна ділянка має статус земельної ділянки загального користування, є безпідставними, оскільки відповідно до акта від 03 липня 2015 року комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища, (скріпленого печаткою Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області) під час обстеження виявлено, що ОСОБА_2 незаконно загородив дорогу. У зв`язку з тим, що дорога належить до комунальної власності Веприцької сільської ради та є дорогою загального користування, вона не може бути загороджена чи приватизована. ОСОБА_2 зобов`язано прибрати огорожу та звільнити проїзд (а.с. 25). Наявність проїзду також підтверджена на схематичному плані земельної ділянки будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 12).
Крім того, що відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 (колишнього власника земельної ділянки позивача) (а.с. 14), що приватизована земельна ділянка від А до Б межує із землями загального користування Веприцької сільської ради. 
Доводи касаційних скарг про те, що справа повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, є безпідставними, оскільки постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року зазначено, що правовідносини у цій справі мають вирішуватись у порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту приватного інтересу позивача, який намагається захистити у суді своє приватне право мати під`їздну дорогу до житлового будинку.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скаргиОСОБА_2 та Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області залишити без задоволення.
Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Г. В. Коломієць 

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк