Справа № 344/2458/20 
Провадження № 22-ц/4808/1099/20 
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:                        Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Турів О.М.
з участю апелянта ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене у складі судді Домбровської Г.В. 22 липня 2020 року в м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
17.02.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини.
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.10.2012 року у справі №0907/8394/2011 стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердому грошовому розмірі по 1 118 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
З моменту ухвалення зазначеного рішення змінилися істотні обставини життя її та відповідача, визначений судом розмір аліментів значно менший, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
На даний час син навчається у школі з поглибленим вивченням англійської мови, а тому потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів.
Відповідач офіційно на території України не працює, однак їй відомо з неофіційних джерел про те, що відповідач перебуває за кордоном, де працює та отримує досить великий дохід, відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги не надає.
Вона на даний час є безробітною та шукає офіційне місце роботи.
Відповідач жодного разу не сплатив аліменти з часу їх присудження, у зв`язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. Їй одній довелось повністю утримувати дитину.
Зважаючи на матеріальне становище та доходи відповідача, а також враховуючи, що інших осіб на його утриманні немає, просила змінити розмір аліментів та стягувати на її користь з відповідача аліменти у розмірі 20 000 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дитини.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.10.2012 року, та ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 2 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів в новому розмірі ухвалено розпочати з часу набрання рішенням законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 300 гривень. 
З часу набрання рішенням законної сили припинено стягнення аліментів по виконавчому листу №0907/8394/2011.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінилися відповідні обставини (вік дитини, рівень її потреб, економічна ситуація в державі тощо), як і змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. За вказаний період часу дитина підросла, змінилися її потреби в розвитку, харчуванні, побуті. Крім того, згідно економічних показників в Україні з 2012 року підвищився рівень цін на продукти харчування та комунальні послуги. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про збільшення розміру аліментів до 2 000 гривень на місяць.
Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.
Скаржник мотивує апеляційну скаргу наступними доводами.
Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, зокрема, не забезпечив змагальність сторін, не дослідив під час розгляду справи докази у справі, не дав жодної оцінки твердженню позивача, що їй відомо з неофіційних джерел про те, що відповідач перебуває за кордоном, де працює та отримує досить великий дохід, відповідач постійно приховує дійсний розмір доходів, належної матеріальної допомоги не надає. Суд міг за власною ініціативою витребувати у Державній прикордонній службі України інформацію про час перетину відповідачем кордону. Витребування такої інформації свідчитиме про задовільний майновий стан відповідача та можливість сплачувати аліменти у розмірі 20 000 гривень. Просить суд апеляційної інстанції витребувати інформацію щодо перетинання кордону відповідачем.
Суд також порушив норми матеріального права, не врахувавши матеріальне становище платника аліментів, дійшов помилкового висновку про збільшення розміру аліментів до 2 000 гривень. Зважаючи на матеріальне становище та доходи відповідача, а також враховуючи, що інших осіб на його утриманні не перебуває, обґрунтований розмір аліментів, на думку позивача, складає 20 000 гривень.
Також скаржник вказує, що заборгованість відповідача по аліментах становить 108 466 гривень, її виникнення зумовлено перебуванням відповідача за кордоном, що, в свою чергу, свідчить про можливість збільшення розміру аліментів. 
Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В засіданні апеляційного суду скаржник ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання (а.с.33) і також через оголошення на сайті суду апеляційної інстанції.
З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача.
Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.02.2004 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 7).
Шлюб між сторонами розірвано 26.07.2007 року. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 26.07.2007 року відділом РАЦС ГУЮ в Івано-Франківській області (а.с. 6).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.10.2012 року у справі №0907/8394/2011 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердому грошовому виразі по 1 118 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-10). На підставі цього рішення 14.11.2012 року видано виконавчий лист (а.с. 11-12), який з 13.02.2013 року по цей час перебуває на виконанні у відділ ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.13).
Відповідач не виконує рішення суду про стягнення аліментів і станом на 01.01.2020 року його заборгованість зі сплати аліментів становить 108 466 грн., що підтверджується розрахунком, проведеним Івано-Франківським міським відділом ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 14-16).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). 
Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
За вказаний період часу неповнолітня дитина ОСОБА_4 виріс, змінилися його потреби в розвитку, харчуванні, побуті.
Крім того, згідно економічних показників в Україні з 2012 року підвищився рівень цін на продукти харчування та комунальні послуги.
Cуд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Однак, подавши позов про стягнення аліментів у розмірі 20 000 гривень, позивач фактично перекладає обопільний обов`язок двох батьків щодо утримання дитини тільки на батька дитини, що суперечить принципам сімейного законодавства.
Враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про доцільність стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у збільшеному розмірі, а саме в розмірі по 2 000 гривень від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
У апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд міг за власною ініціативою витребувати у Державній прикордонній службі України інформацію про час перетину відповідачем кордону, оскільки він цього не зробив, то просить суд апеляційної інстанції витребувати вказану інформацію, що свідчитиме про задовільний майновий стан відповідача та можливість сплачувати аліменти у розмірі 20 000 гривень.
Скаржник помилково вважає, що суд міг за власною ініціативою витребувати інформацію.
Так, відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Враховуючи вимоги вказаної норми, суд не міг з власної ініціативи, без клопотання позивача, витребувати таку інформацію в Державній прикордонній службі України. Враховуючи строки подання клопотання про витребування, суд апеляційної інстанції відмовив у його задоволенні.
Більше того, сам факт перебування відповідача за межами України, якщо це дійсно відповідає дійсності, не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки підстави для зміни розміру аліментів чітко перелічені у статті 192 СК України: зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
При цьому саме позивач має довести існування таких підстав.
У цій справі позивач довела наявність підстав для збільшення розміру аліментів до 2 000 гривень, що дійсно є обґрунтованим розміром, зважаючи на обставини справи, розмір прожиткового мінімуму для дитини.
Позивач у апеляційній скарзі стверджує, що зважаючи на матеріальне становище та доходи відповідача, а також враховуючи, що інших осіб на його утриманні немає, обґрунтований розмір аліментів, на її думку, складає 20 000 гривень.
Суд апеляційної інстанції з такими доводами апелянта не погоджується з огляду на наступне.
Положення частини 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Позивач просила суд стягнути аліменти у розмірі 20 000 гривень, що приблизно у десять разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років.
Попри те, позивач не довела підстав для стягнення аліментів у розмірі, більшому ніж 2 000 гривень, не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували достатність заробітку (доходу) платника аліментів.
Навпаки із матеріалів справи видно, що відповідач має значну суму заборгованості по аліментах, яка, як вважає скаржник, зумовлена перебуванням відповідача за кордоном, що, в свою чергу, свідчить, на її думку, про можливість збільшення розміру аліментів. Однак, такі доводи позивача безпідставні, оскільки заборгованість по аліментах не підтверджує ні факту перебування відповідача за кордоном, ні його можливості сплачувати аліменти у вказаному позивачкою розмірі.
Отже, позивач не довела підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, більшому ніж 2 000 гривень щомісячно, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 липня 2020 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
І.О. Максюта

Повний текст постанови складено16 жовтня 2020 року