Ухвала
Іменем України 
09 листопада2020 року
м. Київ
справа № 429/12101/12
провадження № 51-4890 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року,
 
встановив:
 
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2013 року щодо нього за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня                    2020 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов до висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону. 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Так, захисник у мотивувальній частині касаційної скарги не погоджується з рішенням апеляційного суду від 28 вересня 2020 року та додає її до касаційної скарги, однак у прохальній частині цієї скарги просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції              від 02 вересня 2020 року, чим допустила суперечності в своїй касаційній скарзі.
 
Вказане позбавляє суд касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження за касаційною скаргою та прийняти остаточне рішення за наслідками її розгляду.
 
Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій. А саме, ненадання належної оцінки доказам у кримінальному провадженні, суперечливість доказів тощо. Тобто, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК не відноситься до предмету перевірки у касаційному порядку.
Тобто, захисник має навести обґрунтування щодо незаконності, на її думку, оскаржуваних судових рішень, якими було відмовлено в задоволенні заяви засудженого про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, з урахуванням змісту статті 459 КПК.
Так, згідно з положеннями статті 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Також, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник не обґрунтовує та не зазначає їх вплив на незаконність судових рішень, з урахуванням вимог статті 412 КПК.
До того ж, вимоги прокурора стосуються ухвали суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що вона також вказує на незаконність ухвали місцевого суду, чим допустила неузгодженість своєї позиції та суперечності у своїй касаційній скарзі.  
Отже, у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судових рішень, які, на її думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. 
 
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення її касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня               2020 року залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали.
 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3