Постанова
Іменем України
16 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 333/3449/17
провадження № 61-9234св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства ПАТ «Банк Михайлівський»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2017 року у складі судді Боровікової А. І. та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 12 травня 2020 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З., у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про зобов`язання вчинити дії та стягнення гарантованої суми за договором банківського вкладу,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення гарантованої суми за договором банківського вкладу.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 20 травня 2016 року між ним та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-015-000246451.
Відповідно до п. 2.1 вказаного договору початкова сума вкладу становила 185 796,79 грн, вклад розміщувався на 14 днів з дати укладення договору до 03 червня 2016 року, процентна ставка на суму визначена у розмірі 5 % річних. Банк сплачує проценти та суму вкладу на рахунок вкладника 
№ НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський». Факт перерахування грошових коштів за вказаним вище договором підтверджується платіжним дорученням від 20 травня 2016 року № 5047234 на суму 185 796,79 грн. 
На підставі рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації 
ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку.
З 15 липня 2016 року до 26 серпня 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав виплати гарантованої суми вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський» через банки-агенти.
У липні 2016 року ОСОБА_1 , як вкладник ПАТ «Банк Михайлівський, звернувся до банку-агента АТ «ТАСКОМБАНК» з вимогою здійснити виплату гарантованої суми за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» від 20 травня 2016 року № 980-015-000246451 в розмірі 
185 796,79 грн та нараховані за вкладом відсотки.
Від банку-агента АТ «ТАСКОМБАНК» позивач отримав відмову, у якій повідомлено про те, що дані позивача відсутні в загальному реєстрі вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. 
У зв`язку із зазначеним позивачем на адресу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» було направлено заяву про надання виписки про стан рахунку. Довідка про стан рахунку № НОМЕР_2 була отримана позивачем 18 березня 2017 року, відповідно до якої підтверджено факт зарахування 20 травня 2016 року грошових коштів в розмірі 185 796,79 грн на депозитний рахунок № НОМЕР_2 за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» 
№ 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року.
12 квітня 2017 року на адресу директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ворушиліна К. М. та на адресу уповноваженої особи Фонду на період ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О. Ю. позивачем були направлені відповідні заяви, з вимогою вчинити певні дії та зобов`язати призначену уповноважену особу Фонду на період ліквідації 
ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О. Ю. усунути порушення законодавства та зобов`язати додатково внести до загального реєстру вкладників 
ПАТ «Банк Михайлівський» грошові вимоги вкладника ОСОБА_1 за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року в розмірі 185 796,79 грн. 
20 травня 2017 року позивачем отримана відповідь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 травня 2017 року № 43-036-10070/17 про відмову включення позивача до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський».
Посилаючись на зазначені обставини, просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати призначених уповноважених осіб Фонду на період ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський» усунути порушення законодавства та додатково внести до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» грошові вимоги вкладника ОСОБА_1 за договором банківського вкладу «Перше знайомство» 
№ 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року в розмірі 185 796,79 грн; 
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за загальним реєстром вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суму гарантованої виплати за грошовими вимогами вкладника ОСОБА_1 за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року в розмірі 
185 796,79 грн, а також стягнути з відповідачів судові витрати у справі.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 
від 31 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково.
Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1 стосовно виплати ОСОБА_1 по відшкодуванню вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) № 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року в розмірі 
185 796,79 грн.
Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію 
ПАТ «Банк Михайлівський» здійснити необхідні дії для включення 
ОСОБА_1 в загальний реєстр вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» грошові вимоги вкладника за договором банківського вкладу (депозиту) 
№ 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року в розмірі 185 796,79 грн.
Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, мотивовано тим, що позовні вимоги в частині зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити необхідні дії для включення ОСОБА_1 в загальний реєстр вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право отримання відшкодування за договором банківського вкладу, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість, оскільки право позивача на внесення до загального реєстру вкладників 
ПАТ «Банк Михайлівський» було порушено та підлягає відновленню.
Крім того, апеляційний суд вважав, що у цій справі спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розгляд справи в порядку цивільного судочинства та про часткове задоволення позовних вимог.
При цьому суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо юрисдикції спору, посилався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 816/214/16 та від 26 червня 2019 року у справі № 826/14764/17, у яких вказано на приватноправовий характер спору.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16 червня 2020 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2017 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.
Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У жовтні 2020 року справу № 333/3449/17 передано до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 
400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 
394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Як на підставу касаційного оскарження уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Паламарчук В. В. посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції, застосувавши в порядку апеляційного перегляду норми статті 19 ЦПК України, не врахував правові висновки щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 12 квітня 
2018 року у справі № 820/11591/15, від 24 квітня 2019 року у справі 
№ 761/2499/18.від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17, 
від 18 вересня 2019 року у справі № 194/1149/17 (пункт перший частини другої статті 389 ЦПК України), де, зокрема, зазначено про те, що спір про право на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і має окремий характер, а саме: організації виплат відшкодувань за вкладами, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
В ухвалі Верховного Суду від 15 вересня 2020 року вказано, що касаційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом першим частини другої статті 389 ЦПК України, та подана в строк, встановлений статтею 390 ЦПК України.
Доводи інших учасників справи 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 20 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-015-000246451. (а. с. 13-14)
Відповідно до п. 2.1 договору початкова сума вкладу становить 
185 796,79 грн, вклад розміщується на 14 днів із дати укладення договору 
20 травня 2016 року до 03 червня 2016 року, процентна ставка на суму становить 5 % річних. Банк сплачує проценти та суму вкладу на рахунок вкладника № НОМЕР_1 в ПАТ «Банк Михайлівський», код банку 380935.
Факт перерахування грошових коштів за вказаним договором підтверджується платіжним дорученням від 20 травня 2016 року № 5047234 на суму 185 796,79 грн. (а. с. 15)
Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 28 травня 2016 року № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних. (а. с. 57-59)
На підставі рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації 
ПАТ «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 12 липня 2016 року № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку. (а. с. 62)
Відповідно до довідки ПАТ «БАНК Михайлівський» від 09 березня 2017 року № ЗГ1 (К) підтверджується факт зарахування 20 травня 2016 року грошових коштів у розмірі 185 796,79 гривень на депозитний рахунок 
№ НОМЕР_2 за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року. (а. с. 17)
Відповідно до заяви від 11 травня 2017 року, направленої на адресу директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ворушиліна К. М. та на адресу уповноваженої особи Фонду на період ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О. Ю. позивач просив вчинити певні дії та зобов`язати призначену уповноважену особу Фонду на період ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О. Ю. усунути порушення законодавства та зобов`язати додатково внести до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» грошові вимоги вкладника 
ОСОБА_1 за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» від 20 травня 2016 року № 980-015-000246451 в розмірі 
185 796,79 грн. (а. с. 18-25)
Згідно з відповіддю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 травня 2017 року № 43-036-10070/17 роз`яснено право ОСОБА_1 на отримання інформації, звернувшись безпосередньо до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». (а. с. 17-18)
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Оскаржувані судові рішення не відповідають вказаним вимогам закону.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Устатті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. 
Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Разом із тим, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. 
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владнихуправлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).
З аналізу наведених процесуальних норм можна зробити висновок про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих правовідносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» у якому просив визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати призначених уповноважених осіб Фонду на період ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський» усунути порушення законодавства та додатково внести до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» грошові вимоги вкладника ОСОБА_1 за договором банківського вкладу «Перше знайомство» № 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року в розмірі 
185 796,79 грн, а також стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за загальним реєстром вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суму гарантованої виплати за грошовими вимогами вкладника ОСОБА_1 за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року в розмірі 
185 796,79 грн.
У контексті обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем та Фондом, і визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.
Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Статтею 5 КАС України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
За змістом статті 3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.
На підставі частин першої та другої статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.
Відповідно до частин першої та другої статті 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.
У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.
Нормами статті 27 цього Закону установлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15 (провадження № 11-239апп18) зроблено правовий висновок такого змісту: спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами. 
Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 
№ 826/1476/15 (провадження № 11-104апп18), від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18 (провадження № 14-472цс18), від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2505/18 (провадження № 14-24цс19), від 19 червня 2019 року у справі № 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19) та інших.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правовий висновок про те, що спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000,00 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі 
№ 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18) та інших).
Натомість спір про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів і стягнення за договором банківського вкладу коштів, що перевищують граничну суму відшкодування, є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18) та від 19 червня 
2019 року у справі № 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19).
Таким чином, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, зазначених норм матеріального права, правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. 
У цій справі позивач просив стягнути з Фонду суму гарантованої виплати за грошовими вимогами вкладника ОСОБА_1 за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» № 980-015-000246451 від 20 травня 2016 року в розмірі 185 796,79 грн (тобто, сума не перевищувала 
200 000,00 грн). Таким чином, спір має ознаки публічно-правового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Такий спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій на зазначене належної уваги не звернули та помилково розглянули справу в порядку цивільного судочинства.
Крім того, вирішуючи питання щодо юрисдикції спору, апеляційний суд посилався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 816/214/16 та 
від 26 червня 2019 року у справі № 826/14764/17, у яких вказано на приватноправовий характер спору.
Разом із тим, апеляційний суд не врахував того, що у справі № 816/214/16 за позовом про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо віднесення частини кредиторських вимог у розмірі 9 млн 030 тис 178 грн 98 коп до сьомої черги задоволення вимог кредиторів в реєстрі акцептованих вимог кредиторів та зобов`язати уповноважену особу включити до четвертої черги задоволення вимог кредиторів вказані вимоги позивача.
У справі № 826/14764/17 за позовом про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, предметом спору були дії уповноваженої особи щодо неакцептування (невключення) до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» (далі - Реєстр) вимог позивача на суму 
12 млн грн.
Таким чином, у вказаних справах, спір про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів і стягнення за договором банківського вкладу коштів стосувався сум, що перевищують граничну суму відшкодування, а тому є приватноправовим. 
Разом із тим, у цій справі спір стосується формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат у розмірі 185 796,79 грн (тобто, сума не перевищує 200 000,00 грн).
Зазначене свідчить про нерелевантне посилання суду апеляційної інстанції на постанови Великої Палати Верховного Суду, прийняті у справах з іншими фактичними обставинами, нетотожними позовними вимогами та відмінним змістом правовідносин, а тому і різними функціями, які виконує Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у спірних правовідносинах.
Оскільки позовні вимоги стосуються безпосередньо правомірності дій Фонду і розглядаються за правилами адміністративного судочинства, провадження у цій справі підлягає закриттю.
Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК Українисудове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
З урахуванням зазначеного, не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України (в чинній редакції Кодексу) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що оскільки розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови він може звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій у повному обсязі не встановили природи правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосували норми процесуального права, судові рішення щодо вирішення зазначених позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
Керуючись статями 255, 256, 400, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» задовольнити.
Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2017 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 травня 
2020 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення гарантованої суми за договором банківського вкладу, закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Роз`яснити ОСОБА_1 його право протягом десяти днів із дня отримання ним цієї постанови звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                  А. І. Грушицький
 
А. А. Калараш
 
                                                                                                           Є. В. Петров
 
                                                                                                           О. С. Ткачук