ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 грудня 2020 року           справа №360/746/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Казначеєва Е.Г., Гайдара А.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 360/746/19 (головуючий суддя І інстанції – Шембелян В.С.), складене в повному обсязі 05 жовтня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Державної казначейської служби України, Головного управління ДПС у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 6-12 т.1).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" до Головного управління ДФС у Луганській області, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Луганській області щодо несвоєчасного внесення в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про завершення судового оскарження та розмір узгодженої суми бюджетного відшкодування податкових періодів січня-грудня 2016 року на загальну суму  41 181 343,00 грн. Зобов`язано Головне управління ДФС у Луганській області внести електронним повідомленням до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість інформацію про завершення судового оскарження та розмір узгодженої суми бюджетного відшкодування податкових періодів: січня 2016 року (заява № 9021994164 від 22.02.2016) в розмірі 475 925,00 грн.; лютого 2016 року (заява № 9039476270 від 21.03.2016) в розмірі 11 129 319 грн.; березня 2016 року (заява № 9060336242 від 20.04.2016) в розмірі 3296047 грн.; квітня 2016 року заява № 9081520685 від 20.05.2016 в розмірі 3 883 309,00грн. та заява № 9094590772 від 09.06.2016 в розмірі 13 825,00 грн.; травня 2016 року (заява  № 9099987307 від 16.06.2016) в розмірі 2 531 662,00 грн.; червня 2016 року (заява № 9124473537 від 19.07.2016) в розмірі 2 928 925,00 грн.; липня 2016 року (заява № 9147590120 від 17.08.2016) в розмірі 2 983 822,00 грн.; серпня 2016 року (заява № 9171948937 від 19.09.2016) в розмірі 2 554 503,00 грн.; вересня 2016 року (заява № 9197372330 від 20.10.2016 в розмірі 1 405 367,00 грн. жовтня 2016 року (заява № 9222358835 від 18.11.2016) в розмірі 2 162 720,00 грн.; листопада 2016 року (заява № 9242983920 від 15.12.2016) в розмірі 7 445 232,00 грн.; грудня 2016 року (заява № 9267374302 від 20.01.2017) в розмірі 3 845 124,00 грн. з одночасним внесенням інформації щодо платіжних реквізитів, необхідних для перерахування сум бюджетного відшкодування на поточний банківський рахунок Приватного акціонерного товариства "Лисичанська  нафтова інвестиційна компанія" в обслуговуючому банку. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо несвоєчасного внесення в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про завершення судового оскарження та розмір узгодженої суми бюджетного відшкодування податкових періодів січня-грудня 2016 року на загальну суму 41 181 343,00 грн. відмовити (а.с.215-224 т.2).
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі № 360/746/19 залишено без змін (а.с.46-50 т.3).
Постановою Верховного Суду від 15.01.2020 касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області задоволено частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі №360/746/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.156-182 т.3).
Верховний Суд зазначив, що з урахуванням вимог абзацу другого пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, Головне управління ДФС у Луганській області після отримання рішення суду, яке набрало законної сили, та яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ за січень-грудень 2016 року, було зобов`язане внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування позивача, а тому така бездіяльність з боку контролюючого органу судом правильно визнана протиправною. 
Також Верховним Судом зазначено, що суди попередніх інстанцій при розгляді цієї справи обрали недостатньо ефективний спосіб захисту порушеного права позивача та не врахували висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 щодо належного ефективного способу захисту  порушеного права на отримання сум бюджетного відшкодування ПДВ, яким є саме стягненння цих сум з Державного бюджету України.
Тому Верховний Суд в постанові від 15.01.2020 в цій справі зазначив, що  при новому розгляді справи суду слід взяти до уваги  викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
09 червня 2020 року представник позивача за вх.№ 22598/2020 надав до суду уточнений адміністративний позов, в якому, з урахуванням заяви про уточнення та зменшення позовних вимог (а.с. 129-144, 218-223 т.4) уточнив спосіб захисту порушеного права та просив суд:
-          визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Луганській області щодо несвоєчасного внесення в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про завершення судового оскарження та розмір узгодженої суми бюджетного відшкодування податкових періодів січня-грудня 2016 року на загальну суму 44 655 780,00 грн;
-          стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу 59;країни узгоджену суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість разом з пенею наступних податкових періодів:
січня 2016 року (заява № 9021994164 від 22.02.2016) в розмірі 475 925,00 грн основного боргу та 132 865,18 грн пені;
лютого 2016 року (заява № 9039476270 від 21.03.2016) в розмірі 11 129 319,00 грн основного боргу та 3 106 999,95 грн пені;
березня 2016 року (заява № 9060336242 від 20.04.2016) в розмірі 3 296 047,00 грн основного боргу та 920 165,72 грн пені;
квітня 2016 року (заява № 9081520685 від 20.05.2016) в розмірі 3 883 309,00 грн та (заява № 9094590772 від 09.06.2016) в розмірі 13 825,00 грн основного боргу та 1 087 972,69 грн пені;
травня 2016 року (заява № 9099987307 від 16.06.2016) в розмірі 2 531 662,00 грн основного боргу та 706 770,44 грн пені;
червня 2016 року (заява № 9124473537 від 19.07.2016) в розмірі 2 928 925,00 грн основного боргу та 817 675,35 грн пені;
липня 2016 року (заява № 9147590120 від 17.08.2016) в розмірі 2 983 822,00 грн основного боргу та 833 001,09 грн пені;
серпня 2016 року (заява № 9171948937 від 19.09.2016) в розмірі 2 554 503,00 грн основного боргу та 713 147,02 грн пені;
вересня 2016 року (заява № 9197372330 від 20.10.2016) в розмірі 1 405 367,00 грн основного боргу та 392 339,84 грн пені;
жовтня 2016 року (заява № 9222358835 від 18.11.2016) в розмірі 2 162 720,00 грн основного боргу та 603 771,98 грн пені;
листопада 2016 року (заява № 9242983920 від 15.12.2016) в розмірі 7 445 232,00 грн основного боргу та 2 078 504,13 грн пені;
грудня 2016 року (заява № 9267374302 від 20.01.2017) в розмірі 3 845 124,00 грн основного боргу та 1 073 452,93 грн пені на поточний банківський рахунок Приватного акціонерного товариства “ЛИНІК” № НОМЕР_1 в АТ “ОТП Банк” м. Київ, МФО 300528.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Луганській області щодо несвоєчасного внесення в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про завершення судового оскарження та розмір узгодженої суми бюджетного відшкодування податкових періодів січня-грудня 2016 року. Стягнуто з Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 6, код ЄДРПОУ 37567646) узгоджену суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість разом з пенею наступних податкових періодів:
січня 2016 року (заява № 9021994164 від 22.02.2016) в розмірі 475 925,00 грн основного боргу та 132 865,18 грн пені;
лютого 2016 року (заява № 9039476270 від 21.03.2016) в розмірі 11 129 319,00 грн основного боргу та 3 106 999,95 грн пені;
березня 2016 року (заява № 9060336242 від 20.04.2016) в розмірі 3 296 047,00 грн основного боргу та 920 165,72 грн пені;
квітня 2016 року (заява № 9081520685 від 20.05.2016) в розмірі 3 883 309,00 грн та (заява № 9094590772 від 09.06.2016) в розмірі 13 825,00 грн основного боргу та 1 087 972,69 грн пені;
травня 2016 року (заява № 9099987307 від 16.06.2016) в розмірі 2 531 662,00 грн основного боргу та 706 770,44 грн пені;
червня 2016 року (заява № 9124473537 від 19.07.2016) в розмірі 2 928 925,00 грн основного боргу та 817 675,35 грн пені;
липня 2016 року (заява № 9147590120 від 17.08.2016) в розмірі 2 983 822,00 грн основного боргу та 833 001,09 грн пені;
серпня 2016 року (заява № 9171948937 від 19.09.2016) в розмірі 2 554 503,00 грн основного боргу та 713 147,02 грн пені;
вересня 2016 року (заява № 9197372330 від 20.10.2016) в розмірі 1 405 367,00 грн основного боргу та 392 339,84 грн пені;
жовтня 2016 року (заява № 9222358835 від 18.11.2016) в розмірі 2 162 720,00 грн основного боргу та 603 771,98 грн пені;
листопада 2016 року (заява № 9242983920 від 15.12.2016) в розмірі 7 445 232,00 грн основного боргу та 2 078 504,13 грн пені;
грудня 2016 року (заява № 9267374302 від 20.01.2017) в розмірі 3 845 124,00 грн основного боргу та 1 073 452,93 грн пені на поточний банківський рахунок Приватного акціонерного товариства «ЛИНІК» № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528 (а.с. 17-23 т. 5).
Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління ДПС у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не мав підстав на розгляд уточненої позовної заяви після перегляду Верховним Судом даної справи, оскільки після такого уточнення позивачем змінено предмет позову та відповідача по справі (з Офісу великих платників податків ДФС на Державну казначейську службу України).
На думку представника податкового органу, зміна предмету та підстав позову у справі №360/746/19 після направлення її на новий розгляд є порушенням норм процесуального законодавства.
Вважає, що позивачем не вірно вказана сума бюджетного відшкодування за лютий та березень, що призвело до стягнення більшої суми ніж заявленої товариством. 
Зазначили, що зави товариства щодо сум бюджетного відшкодування за період січень-грудень 2016 року внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
При цьому, податковим органом зазначено, що спірні суми є неузгодженими, оскільки відсутня відмітка Офісу про їх узгодження за результатами розгляду справи № 812/1463/16.
Вважає, що сума судового збору є необґрунтованою з огляду на безпідставну зміну позовних вимог з немайнових на майнові  (а.с.  30-37 т.5).
Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача,  перевірив матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Приватне акціонерне товариство “Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” (далі - ПРАТ “ЛИНІК”, позивач) зареєстроване в якості юридичної особи (ідентифікаційний код 32292929) та внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців (а.с. 20, 21 т. 1).
На виконання наказу ДФС України від 26 вересня 2017 року №632 “Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2018 рік” із змінами та доповненнями внесеними наказом ДФС України від 29 грудня 2017 року №884 позивач не відповідає критеріям великих платників податків та з 01 січня 2018 року ПРАТ “ЛИНІК” переведений на обслуговування до контролюючого органу за місцезнаходженням – ДПІ в м.Лисичанську, у зв`язку з чим 05 січня 2018 року облікова справа позивача була передана до ГУ ДФС у Луганській області.
17 серпня 2017 року на адресу ПРАТ “ЛИНІК” було скеровано “Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки достовірності декларування від`ємного значення податку на додану вартість за червень-грудень 2015року, січень-грудень 2016 та лютий 2017 року” № 64/28-10-47-08/32292929 від 17.08.2017 (а.с. 25-96 т.2).
31 серпня 2017 року ПРАТ “ЛИНІК” отримало податкові повідомлення-рішення форми “Р” збільшеної суми податкового зобов`язання зі сплати ПДВ разом зі штрафною санкцією в сумі 1 117 553,75 грн., форми “В-1” зменшеної суми бюджетного відшкодування в сумі 94 660 488,00грн. і з розрахунком до сплати штрафної фінансової санкції в розмірі 47 330 244,00грн., та форми “В-4” про зменшений розмір від`ємного значення в сумі 215 476 642,00 (т.2 а.с. 97-101).
Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у справі № 812/1215/17 адміністративний позов Приватного акціонерного товариства “Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, - задоволено. Визнано протиправним та скасовано Наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 1692 від 07 серпня 2017 року про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки з питань достовірності декларування сум від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. податкових періодів червня – грудня 2015 року, січня – грудня 2016 року та лютого 2017 року. Рішення набрало законної сили 05 квітня 2018 року.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі № 812/1463/18 позовні вимоги приватного акціонерного товариства “Лисичанська нафтова інвестиційна компанія” задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 31 серпня 2017 року №№ 0005994708, 0006004708,0006014708.
Вказане рішення набрало законної сили 15 листопада 2018 року (а.с.102-107 т.2).
Правомірність дій відповідачів щодо не внесення інформації про узгодженість бюджетного відшкодування ПДВ та стягнення спірної суми з Державного бюджету є спірним питанням даної справи.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено бездіяльність щодо не внесення інформації про узгодженість бюджетного відшкодування, а  заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість має бути стягнута з Державного бюджету України на користь товариства.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, з наступних підстав.
З 1 січня 2017 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні”, яким внесення зміни, зокрема до статті 200 Податкового кодексу України. Вказаним законом змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування, який вже не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Згідно з підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до підпункту 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.
Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п. 200.10 ст. 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу (пункт 200.11 статті 200 ПК України).
Згідно п.п. ґ. пункту 200.12 статті 200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат, зокрема, з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення
Відповідно до п. 200.13 статті 200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.
При цьому, пунктами 52 та 56 підрозділу 2 Розділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України, якими цей підрозділ був доповнений Законом №1797, визначено, що до 10 січня 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов`язаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження.
Формування, ведення, бюджетне відшкодування та офіційне публікування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.
До 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.
Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 затверджений Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Порядок), який набрав чинності 01 квітня 2017 року.
Відповідно до пункту 4 Порядку податковий орган вносить до Реєстру, зокрема, такі дані:
- дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження;
- суму узгодженого податковим органом бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.
Згідно з пунктом 6 Порядку, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі податкового органу на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду податковий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку (абзац 2 пункту 7 Порядку).
Пунктом 12 Порядку передбачено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
При цьому, органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.
Відтак, у зв`язку з набранням чинності Порядком, з 01 квітня 2017 року втратив чинність Порядок ведення реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2016 року №68, який передбачав, що реєстри формуються ДФС за даними: прийнятих територіальними податковими органами податкових декларацій з податку на додану вартість або уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість, передбачених абзацом четвертим пункту 50.1 статті 50 Кодексу, та заяв, поданих у складі податкових декларацій або уточнюючих розрахунків; податкової інформації, зібраної та отриманої органами доходів і зборів, відповідно до глави 7 Кодексу.
Таким чином, Реєстри заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, які діяли як до 01 квітня 2017 року, так і після цієї дати, передбачають його інформаційне наповнення, зокрема, внесення інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування, яка підлягає перерахуванню платнику податків, саме контролюючими органами.
При цьому, у разі внесення заяви про бюджетне відшкодування до Реєстру відповідно до Порядку №68, який діяв до 01 квітня 2017 року, відповідна інформація мала бути включена у сформований до 10 січня 2017 року єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та у Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.
Бюджетне відшкодування за такими заявами до 01 квітня 2017 року мало здійснюватися у раніше визначеному порядку, тобто зі складанням контролюючим органом відповідного висновку та його наданням територіальному органу Державної казначейської служби України.
З 01 квітня 2017 року передумовою для отримання платником податків належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення податковим органом в Реєстрі інформації про її узгодження.
Відтак, після набрання чинності Порядком, тобто з 01 квітня 2017, контролюючий орган зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку, задля забезпечення доступу органу Казначейства до таких сум податкового органу для перерахування на рахунки платника податку.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що у позивача наявне право на повернення сум бюджетного відшкодування податкового періоду січень-грудень 2016 року на загальну суму 44655780,00 грн, вказана сума є узгодженою з дня набрання законної сили судового рішення по справі №812/1463/18, однак відповідачем станом на час розгляду даної справи по суті не були внесені дані в Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування про завершення судового оскарження та розмір узгодженої суми бюджетного відшкодування податкового періоду січень-грудень 2016 року на загальну суму 44655780,00 грн.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на помилкову суму бюджетного відшкодування (зокрема за лютий та березень 2016 року) з огляду на її узгодженість за вищевказаним рішенням суду.
При цьому, невнесення Офісом великих платників податків даних про узгодженості вказаної суми не є підставою для порушення права позивача на отримання належного йому бюджетного відшкодування за січень-грудень 2016 року, вказаний довід апеляційної скарги є незмістовним.
Невнесення податковим органом всіх необхідних реквізитів до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування суму такого відшкодування (яка є узгодженою після судового оскарження та скасування відповідного ППР), на думку апеляційного суду є неправомірною бездіяльністю відповідача.
Враховуючи викладене, з врахуванням встановленого судом права позивача на бюджетне відшкодування ПДВ, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Верховенство права як основоположний принцип адміністративного судочинства визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З огляду на  вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ.
Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції в цій частині.
Суд зазначає, що податковим органом великих платників податків державної фіскальної служби не зазначено та не надано доказів  наявності обставин, які реально перешкоджають внесенню до електронного реєстру бюджетної заборгованості відомостей про завершення процедури судового оскарження і узгодження суми бюджетного відшкодування.
Платник податків не може бути позбавлений права на бюджетне відшкодування внаслідок недогляду контролюючого органу, до того ж, зазначене питання вже було предметом документальної перевірки і в судовому порядку було підтверджено правомірність формування платником від`ємного значення за цим податковим періодом, а податкове повідомлення-рішення, яким зазначені суми податкових зобов`язань були безпідставно зменшені - скасовано, рішення суду набрало законної сили.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в апеляційній скарзі посилання на неправомірність висновків суду першої інстанції в частині стягнення спірної суми з Державного бюджету відсутні.
Щодо посилання податкового органу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині  розгляду судом уточненої позовної заяви, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Верховного Суду від 15.01.2020 касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області задоволено частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі №360/746/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.156-182 т.3).
Уточнена позовна заява подана позивачем після прийняття судом першої інстанції справи до свого провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною першою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.
Враховуючи вищевикладене та те, що після перегляду Верховним Судом справа направлена на новий розгляд, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення норм процесуального права в частині зміни предмету позову та сторони по справі, оскільки у позивача наявне право на таку зміну під час всього розгляду справи в суді першої інстанції
Посилання апелянта на практику Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 810/3848/18 судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки це не передбачено вимогами Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.                      
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.                    
Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).           
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.                                            
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.                     
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).                    
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                   
                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 360/746/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Судді                                                                                                   Е.Г. Казначеєв 
                                                                                                             А.В. Гайдар
                                                                                                      Г.М. Міронова