справа № 756/1462/19                                     головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
провадження № 22-ц/824/13509/2020           суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.                   

П О С Т А Н О В А
Іменем України
23 грудня 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, - 
 
В С Т А Н О В И В: 
 
У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 22,4 кв.м., житловою 12,7 кв.м., в порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . 26 вересня 2015 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я позивача, яким заповіла їй вищевказану квартиру. Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є її чоловік ОСОБА_1 . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним. Позивач зазначає, що вона у встановлений законом строк звернулася до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.
Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що він не набув прав і обов`язків спадкодавця, а, отже, не є особою, яка має відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_4 . Твердження позивача про те, що відповідач є спадкоємцем ОСОБА_4 є хибними, оскільки остання перед смертю склала заповіт на іншу особу. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 чинить перешкоди позивачу в отриманні нею свідоцтва про право на спадщину. Ні позивач, ні нотаріус не зверталися до відповідача з запитами про надання їм будь-яких документів. ОСОБА_1 жодним чином не порушував права позивача. У матеріалах справи відсутні будь-які докази протилежного. Відповідач зазначає, що у позивача наявний оригінал технічного паспорта, а тому логічно припускати, що у неї має бути і свідоцтво про право власності. Такі документи завжди зберігаються разом. Відповідач вважає, що  позивач сама втратила свідоцтво про право власності на квартиру. Позивач не надала належних доказів, що у неї є реальні перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно у нотаріуса. Матеріали справи не містять доказів втрати правовстановлюючого документу. Позивач мала б вирішити питання отримання дубліката правовстановлюючого документу в Управлінні ЖКГ Оболонської районної в місті Києві адміністрації. У матеріалах справи відсутні докази того, що: права позивача порушені; що права порушені саме ОСОБА_1 ; що у позивача відсутня можливість вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку; що відповідач є спадкоємцем. Суд не залучив належного відповідача у справі - Київську міську раду, як орган, який видав правовстановлюючий документ на спадкове майно.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 вказує на те, що відповідач вживав заходи для визнання за ним права власності на спірну квартиру в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та заперечував права позивача на спірну квартиру. Отже, спір про право власності на спірну квартиру існує саме між позивачем та відповідачем. Територіальна громада міста Києва або будь-хто інший, крім відповідача, не заявляли прав на спірну квартиру. ОСОБА_4 заповіла позивачеві лише квартиру, а відповідач, як спадкоємець, має право на отримання у спадщину будь-якого іншого майна або прав спадкодавця. Позивач не може отримати у встановленому законом порядку документ, що підтверджує право власності на спірну квартиру. Визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування є належним способом захисту прав позивача.                        
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що 08 квітня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим 08 квітня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 » (а.с.103, Т.1).
26 вересня 2015 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М., згідно з яким заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с.6, Т.1).
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 26 серпня 2009 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с.13, Т.1). Зазначені обставини сторонами не заперечуються.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05 листопада 2015 року (а.с.93, Т.1).
24 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.92, Т.1).
20 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.91, Т.1). 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту (а.с.9).
Постановою Двадцять першої київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на заповідану квартиру (а.с.136, Т.1).   
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, щопід час розгляду справи встановлено відсутність умов для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 у нотаріуса. 
Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно з вимогами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 
Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 та успадкувала квартиру АДРЕСА_1 . Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що належала померлій  ОСОБА_4 , через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на житло від 26 серпня 2009 року та копією технічного паспорта на квартиру.  
Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, спадкоємець має подати нотаріусу документи, які посвідчують право власності спадкодавця на відповідне майно.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 не має можливості оформити спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів, а саме оригіналу свідоцтва про право власності на житло, вимоги позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно, яке їй перейшло за заповітом, є обґрунтованими, а, відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх задоволення.
Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_1 вказує на те, що він є неналежним відповідачем, оскільки не набув прав і обов`язків спадкодавця, а, отже, не є особою, яка має відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_4 . ОСОБА_4 перед смертю склала заповіт на іншу особу. Відповідач не чинить перешкод позивачу в отриманні нею свідоцтва про право на спадщину та не порушує її прав. Суд першої інстанції не залучив належного відповідача у справі - Київську міську раду, як орган, який видав правовстановлюючий документ на спадкове майно.  
Відповідно до вимог ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину, як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_4 , звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою у встановлений законом строк. Відповідачами у справі про визнання права на спадщину є спадкоємці, які прийняли спадщину. Територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини є відповідачами лише у разі відсутності інших спадкоємців за законом і за заповітом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадщини. 
У зв`язку з зазначеним, незалежно від того, чи порушує права позивача відповідач, саме він є належним відповідачем у справі. Адже, квартира, яка є предметом спору, входить до складу спадкового майна і у разі  відмови позивачу в задоволенні його вимог саме відповідач набуде права власності на спірну квартири, як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину.
 В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що позивач мала б вирішити питання отримання нею дубліката правовстановлюючого документу в Управлінні ЖКГ Оболонської районної в місті Києві адміністрації.
Відповідно до пункту 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат.
Разом з тим, ОСОБА_3 не є власником квартири, а право власності на неї виникає у позивача з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації речового права на нерухоме майно. 
ОСОБА_1 припускає, що у зв`язку з наявністю у позивача оригіналу технічного паспорта на квартиру у неї може бути оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. Позивач сама втратила свідоцтво про право власності. Разом з тим, такі доводи відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях, на яких в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися доказування. 
В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що позивач не надала належних доказів, що у неї є реальні перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно у нотаріуса. 
У той же час, відповідач залишив поза увагою ту обставину, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тобто, позивач позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно без рішення суду про визнання права власності на нього у порядку спадкування.
ОСОБА_1 зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що він є спадкоємцем. Проте, такі доводи відповідача є безпідставними, оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом, як чоловік померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та прийняв спадщину після її смерті, звернувшись до нотаріуса 24 листопада 2015 року з заявою про прийняття спадщини.
Посилання відповідача на відсутність доказів втрати правовстановлюючого документу, а також на те, що ні позивач, ні нотаріус не зверталися до нього з запитами про надання їм будь-яких документів, не впливає на законність та обґрунтованість рішення.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалено на підставі наявних у матеріалах справи доказів,  що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.

 
Головуючий                                                              Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                    Кашперська Т.Ц.
                                      
                                                                                    Яворський М.А.