П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/2255/20                Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Панкеєва Вікторія Анатоліївна  
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
17 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Народицького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Народицького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання протиправними та скасування постанов, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного  суду з позовом до Народицького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 13.02.2020 про стягнення виконавчого збору на суму 39477,44 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2020 № 61276556.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року позовні вимоги позивача задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Народицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирськиій області від 13.09.2019 №60058626 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 39477, 44 грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову начальника Народицького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 13.02.2020 № 61276556 про відкриття виконавчого провадження.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши відповідну апеляційну скаргу. У скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та допущенні порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Зокрема апелянт зазначає, що у спірних правовідносинах між сторонами виконавчий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки державним виконавцем були вчинені заходи примусового виконання рішення, які стимулюють боржника до погашення заборгованості за рішенням суду, а саме накладення арештів на майно та рахунки боржника.
У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.11.2010 Голосіївським районним судом м. Києва прийнято рішення у цивільній справі № 2-5075/10 (759/1942/16-ц) за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено повністю і стягнуто солідарно з боржників на користь ПАТ "ОТП Банк" суму заборгованості в розмірі 47627 доларів США 47 центів, що еквівалентно 376780 грн 92 коп та 17993 грн 52 коп, а всього 394774 грн 44 коп, а також судовий збір.
На виконанні Народицького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебувало виконавче проводження за №60058626 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 23.06.2015 Голосіївським районним судом м. Києва за рішенням у цивільній справі №2-5075/10.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач послався на те, що ПАТ "ОТП Банк" пред`явив вказане рішення до виконання, проте рішення фактично не виконувалось. 
Позивач не погоджується з тим, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом, оскільки у разі стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-УІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Проте, оскільки відповідачем не надано суду доказів вчинення державним виконавцем дій спрямованих на виконання виконавчого провадження №60058626, суд дійшов висновку, що постанова від 13.09.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору прийнята відповідачем безпідставно.
Крім того, з урахуванням того, що позивачем доведено протиправність постанови від 13.09.2019, постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2020                        № 61276556 винесена у зв`язку з виконанням постанови від 13.09.2019 про стягнення з позивача  виконавчого збору в сумі 39477,44 грн. також є протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Приписами ч.1. ст.26 вказаного Закону визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Частиною 4 статті 27 цього Закону встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
За приписами частини 3 статті 40 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Варто зауважити, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальним   законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і   № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.
Таким чином, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Вказані положення частини 3 статті 40 зазначеного Закону кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.
При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону України "Про виконавче провадження", результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Отже, зі змісту наведеної вище норми Інструкції вбачається, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, винесення постанови про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню, яке перебувало на виконанні не є прямою вказівкою Закону України "Про виконавче провадження", оскільки стягнення виконавчого збору відбувається лише за умови вчинення дій, що призвели до стягнення коштів з боржника.
Судом встановлено, що постановою начальника відділу Народицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирськиій області від 13.09.2019 у виконавчому провадженні №60058626 за заявою представника АТ "ОТП Банк" від 29.07.2019 про відкриття виконавчого провадження і накладення арешту на майно боржника відкрито виконавчого провадження.
Крім того у виконавчому провадженні ВП 60058626 винесено постанови від 13.09.2019 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.
Постановою начальника відділу Народицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирськиій області  від 13.09.2019 об`єднано виконавчі провадження №60058626 та №60059125 у виконавче провадження 60064003.
Постановою у виконавчому провадженні ВП№60058626 від 20.01.2020 накладено арешт на майно позивача.
Постановами у виконавчому провадженні ВП№60058626 від 13.02.2020 стягнуто з боржника витрати виконавчого провадження та виведено виконавче провадження ВП№60058626 із зведеного виконавчого провадження №600064003.
Постановою від 13.02.2020 у виконавчому провадженні ВП№60058626 повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі заяви представника АТ "ОТП Банк" від 29.01.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".
Здійснюючи апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/18, відповідно до яких, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
Тобто, за своєю природою виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця є винагородою виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення, яка стягується у розмірі, пропорційної до розміру фактично стягнутої суми за виконавчим документом.
Отже, з урахуванням того, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення, а відповідачем не надано суду доказів вчинення державним виконавцем дій спрямованих на виконання виконавчого провадження №60058626, стягнення з  позивача виконавчого збору в даному випадку є безпідставним.
Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №824/172/18, від 11 вересня 2019 року у справі №553/196/18, від 03 березня 2020 року у справі №260/801/19 та ряду інших.
Таким чином, враховуючи, що у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідач діяв з порушенням вимог, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", не довів наявність обгрунтованих підстав для стягнення з позивача виконавчого збору за вчинення дій, спрямованих на виконання виконавчого провадження №60058626, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправними та скасування постанови начальника Народицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирськиій області від 13.09.2019 №60058626 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 39477, 44 грн. та постанови начальника Народицького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 13.02.2020 № 61276556 про відкриття виконавчого провадження.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Народицького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.