КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                           Доповідач - Кулікова С.В.
22-ц/824/12740/2020              
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                        Справа №753/12977/19
09 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                        - Желепи О.В.    
                                    - Олійника В.І.
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Трусової Т.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого у шлюбі, спільним майном подружжя та поділ майна подружжя,-
в с т а н о в и в:
У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого у шлюбі, спільним майном подружжя та поділ майна подружжя.
На обґрунтування позову зазначав, що позивач з 28.07.2007 року по 16.08.2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16.08.2018 року шлюб між сторонами розірвано.
За час перебування у шлюбі, сторонами набуто автомобіль SKODA SUPERB, 2005 року випуску, чорного кольору, який з 26.06.2010 року зареєстрований на відповідачку ОСОБА_1 .
Згідно роздруківки з інтернет-сайту AUTO.RIA, ринкова вартість автомобіля SKODA SUPERB, 2005 року випуску, становить приблизно 199 160,00 грн.
Посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем існує спір щодо поділу майна, автомобіль знаходиться у володінні відповідача, позивач просив суд визнати автомобіль спільним майном подружжя та провести поділ спільного майна подружжя, набутого у шлюбі, залишивши у власності ОСОБА_1 автомобіль SKODA SUPERB, 2005 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , стягнувши з неї на користь ОСОБА_2 1/2 частки його вартості в сумі 199160 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 половину вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля SKODA SUPERB, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 79 877 гривень та судовий збір в розмірі 995 гривень 80 копійок, а усього 80 872 гривні 80 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду змінити, зменшивши суму грошової компенсації до 9 102,68 грн.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначала, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що частка відповідача у спірному автомобілі є більшою, оскільки кошти, які були позичені на купівлю автомобіля, вона віддала самостійно після розірвання шлюбу. Також судом не було враховано, що спірний автомобіль був у жахливому стані, і відповідачем було здійснено його ремонт за особисті кошти після розірвання шлюбу, внаслідок чого вартість автомобіля значно зросла.
Посилалася на те, що правила державної реєстрації та обліку автомобіля не вимагають письмової згоди другого із подружжя на зняття із реєстрації автомобіля. Після розірвання шлюбу відповідачка залишилася проживати з двома дітьми, і відповідач 11 місяців не сплачував аліменти на дітей, тому вона вимушена була продати автомобіль.
Також вказувала на те, що суд повернувши її зустрічну позовну заяву порушив принцип реального доступу особи до правосуддя.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28.07.2007  ОСОБА_2 та ОСОБА_1  зареєстрували шлюб.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.08.2018 шлюб сторін розірвано (а.с. 5-6).
В період шлюбу сторони набули у власність автомобіль Шкода Суперб, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 8).
Під час судового розгляду даної справи у суді першої інстанції, відповідач без згоди позивача відчужила спірний автомобіль на користь третьої особи за 159 754,35 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 половину вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля SKODA SUPERB, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 79 877 грн., суд першої інстанції виходив з того, що після розірвання шлюбу відповідач розпорядилася спільним сумісним майном подружжя без згоди і урахування інтересів позивача, а отриманими від реалізації автомобіля коштами розпорядилася на власний розсуд, суд дійшов висновку, що єдиним можливим способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача грошової компенсації половини вартості автомобіля на момент його відчуження.
Такі висновки суду ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.
За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).  Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
 Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним  договором.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ  спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи,  автомобіль марки SKODA SUPERB, 2005 року випуску, був придбаний  під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі - 26 червня 2010 року і  був відчужений відповідачем ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, без згоди позивача ОСОБА_2 , кошти  отримані від продажу автомобіля в інтересах сім`ї не використовувались, відповідачка розпорядилася коштами на власний розсуд.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у вказаному майні є рівними, кожен є власником 1/2 частини  цього майна. З урахуванням того, що спірний автомобіль було відчужено відповідачкою  без згоди позивача, як іншого співвласника майна, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного майна.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що частка відповідача у спірному автомобілі є більшою, оскільки кошти, які були позичені на купівлю автомобіля, вона віддала самостійно після розірвання шлюбу.
Так з матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2010 року сторони придбали спірний автомобіль.
Згідно наявної в матеріалах справи розписки від 19.06.2010 року, ОСОБА_1 , взяла в борг у ОСОБА_3 кошти у сумі 2000,00 доларів США на купівлю автомобіля. Даний борг зобов`язується віддати за вимогою.
14 лютого 2019 року ОСОБА_1 повернула ОСОБА_3 борг у розмірі 2 000,00 доларів США, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи.
Позивач у справі заперечував проти того, що відповідачка позичала будь-які кошти у своєї матері на купівлю спірного автомобіля.
Інших доказів на підтвердження обставин щодо взяття у борг коштів у розмірі 2000 доларів США та їх використання в інтересах сім'ї на купівлю автомобіля відповідачка не надала.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що сам по собі факт наявності розписки, згідно якої відповідачка позичила у своєї матері 2 000 доларів США на купівлю автомобіля, та наявність розписки про повернення боргу після розірвання шлюбу не дає безумовних підстав стверджувати, що отримані у борг кошти дійсно були витрачені на інтереси сім`ї, зокрема на купівлю автомобіля, та, що борг повернуто за особисті кошти відповідачки, та урахування вказаного боргу при визначенні розміру компенсації. 
Відповідачка у апеляційній скарзі вказувала на те, що після розірвання шлюбу позивач не сплачував аліменти на дітей, а тому вона була вимушена продати автомобіль. 
Проте, 14 лютого 2019 року відповідачка начебто повертає борг у розмірі 2 000 доларів США з власних коштів.
Зазначене, ставить під сумнів твердження відповідача про отримання нею коштів у борг на купівлю автомобіля та їх повернення за власні кошти.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідачкою було здійснено ремонт автомобіля  за особисті кошти після розірвання шлюбу, внаслідок чого вартість автомобіля значно зросла, оскільки стягнення витрат на утримання спільного майна не є предметом розгляду даної справи.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що правила державної реєстрації та обліку автомобіля не вимагають письмової згоди другого із подружжя на зняття із реєстрації автомобіля, та що відповідачка після розірвання шлюбу була вимушена була продати автомобіль, колегія суддів відхиляє оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача компенсації частини вартості автомобіля, що був відчужений без згоди позивача. Колегія суддів, вважає за необхідне звернути увагу на те, що шлюб було розірвано за рішенням суду від 16.08.2018 року, а автомобіль був відчужений відповідачкою 15 лютого 2020 року під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, що спростовує посилання відповідача на вимушеність продажу автомобіля.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд повернувши її зустрічну позовну заяву порушив принцип реального доступу особи до правосуддя, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачка не скористалася своїм правом на апеляційне оскарження протокольної ухвали про повернення зустрічного позову, тоді як учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмета спору на власний розсуд. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                        Судді