Постанова
Іменем України 
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/61850/18-ц
 
провадження № 61-22707 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Кліринговий Дім»; третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року у складі судді Остапчук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Кулікової С. В., Ігнатченко Н. В., Олійника В. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» (далі - ПАТ «Банк «Кліринговий Дім»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д. О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. вчинено виконавчий напис № 4797 щодо звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на їй праві власності. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного нерухомого майна, вирішено задовольнити вимоги ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» у розмірі 161 929,26 дол. США, в тому числі: прострочений кредит в сумі 100 000 дол. США; прострочені проценти в сумі 61 929,26 дол. США.
На підставі виконавчого напису 03 серпня 2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Печерський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві) відкрите виконавче провадження № 54428816 та розпочато виконавчі дії.
Вважала, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки нотаріусом невірно визначено у виконавчому написі період, за який проводиться стягнення; сума боргу за кредитним договором, зазначена у виконавчому написі, не відповідає дійсності; кредитним договором та договором іпотеки не передбачено право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд виконавчий напис № 4797 від 19 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О., визнати таким, що не підлягає виконанню.
 
Разом із позовом ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О. про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2005 року № 119/2005-К; зупинення виконавчого провадження від 03 серпня 2017 року № 54428816, що знаходиться на виконанні Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на підставі виконавчого напису 03 серпня 2017 року державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження, накладено арешт на майно боржника та розпочато інші виконавчі дії.
Вказувала на те, що утруднення чи неможливість виконання рішення суду полягає в тому, що у випадку реалізації предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості, розмір якої значно завищений і не відповідає дійсності, в порядку примусового виконання виконавчого напису, вона змушена буде звертатись додатково з окремими позовами про визнання незаконними дії чи рішення державної виконавчої служби, скасування результатів прилюдних торгів з реалізації предмету іпотеки, а отже нести додаткові витрати, пов`язані з розглядом справ у судах та інших компетентних органах, в результаті чого не відомо, чи зможе вона повернути собі право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення вчинення виконавчих дій, а саме: зупинено стягнення на підставі виконавчого документу - напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О. про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2005 року № 119/2005-К, зупинено виконавче провадження ВП № 54428816 від 03 серпня 2017 року, що знаходиться у провадженні Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.
 
Постановляючи ухвалу про застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення вчинення виконавчих дій, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі спроможності заходові, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі його задоволення; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» залишено без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що суд першої інстанції, вивчивши належним чином зміст позовної заяви та поданої позивачем заяви про забезпечення позову, врахувавши наявність у стягувача реальної можливості до ухвалення рішення у справі розпорядитися майном на власний розсуд, дійшов правильного висновку про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, обґрунтовано задовольнивши заяву. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2019 року ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та  апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу 757/61850/18-ц із Печерського районного суду м. Києва. 
 
У вересні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено строки розгляду заяви про забезпечення позову, яка мала бути розглянута не пізніше двох днів з дати її надходження, тобто ще у грудні 2018 року; у порушення вимог ЦПК України відповідачу не надіслано ухвалу про забезпечення позову, чим порушено його право на своєчасне оскарження судового рішення. Вважав дії судді першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову незаконними, несправедливими, та такими, що порушують баланс та рівноправність сторін цивільного процесу, внаслідок чого суддею незаконно було винесено ухвалу про забезпечення позову, яка безпідставно залишена без змін апеляційним судом. 
Судами попередніх інстанцій не враховано, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з аналогічними позовними вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що свідчить про зловживання нею процесуальними правами. Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року у справі № 757/59773/17-ц залишено без розгляду її позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року у справі № 757/26133/19-ц залишено без розгляду її позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасовано заходи забезпечення позову у зв`язку з поданням аналогічного позову у справі № 757/61850/18-ц. Вказувало, що у результаті зловживання ОСОБА_1 та її представниками правами, маніпулюванням автоматизованою системою розподілу справ, банк майже три роки не може задовольнити свої вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2005 року № 119/2005-К за рахунок звернення стягнення на нерухоме майно, яке було передано в іпотеку банку. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у в якому зазначено, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанції немає, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про те, що судами допущено порушення норм процесуального права, суд першої інстанції постановив законну ухвалу про забезпечення позову, яка обґрунтовано залишена без змін судом апеляційної інстанції. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Кліринговий Дім», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Д. О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства.
 
03 серпня 2017 року на підставі виконавчого напису від 19 липня 2017 року, державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження та розпочато виконавчі дії.
 
Разом із позовом ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О. про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2005 року № 119/2005-К; зупинення виконавчого провадження від 03 серпня 2017 року № 54428816, що знаходиться у провадженні Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає. 
 
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Отже, умовою застосування забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
 
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали про забезпечення позову судом першої інстанції) позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
 
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати зміст позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
 
Приймаючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що предметом спору у справі, що переглядається, є вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 для задоволення вимог ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього майна, тому невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та зупинення виконавчого провадження, відкритого на підставі оспорюваного напису нотаріуса, призведе до утруднення чи унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, у випадку задоволення позову.
 
Разом з тим, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
 
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
 
За приписами частини першої, пункту 2 частини другої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями. 
 
Отже на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний                     обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
 
Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.
Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.
 
Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина друга статті 44 ЦПК України).
 
Погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції не перевірив доводи ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» щодо неодноразового звернення ОСОБА_1 до суду з аналогічними позовними вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у справах № 57/59773/17-ц, № 757/26133/19-ц, не надав належної оцінки доводам відповідача щодо наявності у зв`язку із цим в її діях позивача ознак зловживань процесуальними правами, визначених пунктом 2 частини другої статті 44 ЦПК України, від встановлення наявності або відсутності яких залежить правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
За приписами частини третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                    О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович