П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
3 грудня 2020 року                                                                                   місто Київ
                                                                                                             справа № 607/6766/19
                                                                                                 провадження №22-ц/824/10872/2019
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Довгополої А.В.,
 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" 
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1  
на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 9 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Осаулова А.А., 
у справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2019 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
У подальшому, протокольною ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року здійснено заміну первісного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_1 ..
Позов обґрунтовано тим, що  між ВАТ „Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №170 від 04 грудня 2007 року, згідно  умовами якого останній був наданий в строк до 04 грудня 2010 року кредит у розмірі 130 000,00 грн., яка прийняла на себе зобов`язання по поверненню наданого їй кредиту та сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 20% відсотків річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №170 від 04 грудня 2007 року, були укладені договір поруки № 238 від 04 грудня 2007 року із ОСОБА_4 та договір поруки №239 від 04 грудня 2007 року із ОСОБА_5 .
Окрім того, 04 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 був укладений договір застави, згідно з умовами  якого остання, виступаючи майновим поручителем ОСОБА_2 , передала в заставу банку автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», кузов № НОМЕР_1 . На підстав договору застави банком була зареєстрована заборона відчуження автомобіля терміном дії до 21.02.2013 року.
Додатковою угоди №1 від 01 листопада 2008 року встановлено з 01 листопада 2008 року проценти за користування кредитом в розмірі 24 % річних.
У зв`язку з тим, що позичальник ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2011 року по справі №2-482/2011 стягнуто на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 102 972,54 грн.; стягнуто солідарно на користь держави державне мито у сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року вказане заочне рішення змінено в частині стягнення судових витрат, а саме, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 606,67 грн. з кожного.
Вказане рішення суду неможливо виконати у зв`язку з відсутністю майна у боржника та переходом права власності на автомобіль до ОСОБА_1 .
Станом на 07 лютого 2019 року за кредитним договором обліковується заборгованість у сумі 427 563,98 грн., з яких: сума основної заборгованості по кредиту, у тому числі простроченої заборгованості по кредиту - 81 443, 68 грн.; сума процентів за користування кредитом у тому числі прострочених процентів - 62 273,69 грн.; сума залишку заборгованості по пені - 33 111,78 грн.; сума витрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 128 783,85 грн.; сума витрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 85 828,18 грн.; розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 21 651,93 грн.; розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 14 470,87 грн.
Оскільки дозволів на зняття з обліку та подальшого відчуження предмета застави банк не надавав, відповідач ОСОБА_1 є новим заставодавцем в силу вимог ст. 27 Закону України «Про заставу».
Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №170 від 04 грудня 2007 року, яка станом на 07 лютого 2019 року складає 427 563,98 грн., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», кузов № НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля на прилюдних торгах у межах процедури проведення виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; визнати пріоритет позивача на предмет застави - автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», кузов № НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 921,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 9 червня 2020 року частково задоволені позовні вимоги  Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
Звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб - автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель Е 320, тип - легковий седан-в, 2003 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на прилюдних торгах у межах процедури проведення виконавчого провадження відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №170 від 04 грудня 2007 року, що визначена за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2011 року із урахування його зміни за рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року у розмірі - 102 973 грн. та нарахованих на вказану суму станом на 07 лютого 2019 року інфляції в сумі - 184 837 грн. 17 коп. та 3% річних у розмірі - 26973 грн. 28 коп., а всього в сумі - 314 783 грн. 45 коп.
В решті позовних вимог -відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив  скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі посилався на те, що  рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції  неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, позивачем не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду не відповідають встановленим судом обставинам, судом неправильно застосовано норми матеріального права.  Зокрема, посилався на те, що позивачем не надано доказів реєстрації ним обтяження саме на підставі договору застави від 4 грудня 2007 року, на підставі якого і пред`явлено позов у цій справі. Саме по собі існування зареєстрованого обтяження на підставі іншого договору застави, укладеного 30 листопада 2007 року, не дає підстави стверджувати про те, що обтяження по договору застави від 4 грудня 2007 року було зареєстрованим. Таким чином, оскільки позивачем не надано належних доказів реєстрації ним обтяження на підставі договору застави від 4 грудня 2007 року, апелянт вважає, що як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 є добросовісними набувачами, а право власності у вказаних осіб виникало без обтяження, встановленого договором застави від 4 грудня 2007 року.
У  викладених письмових поясненнях представник АТ «Ощадбанк» вважав, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.  У поясненнях зазначила, зокрема про те, що  під час внесення запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна в частині зазначення дати укладення договору застави зроблено помилку, вказано 30 листопада 2007 року замість 4 грудня 2007 року.  Всі інші дані, зокрема: відомості про обтяжувача, відомості про боржника, документ-підстава ( назва документа та його номер реєстрації в реєстрі), відомості про обтяження, умови ( розмір зобов`язання, строк виконання зобов`язання), опис предмета обтяження вказано вірно.  Помилка в даті укладення договору застави жодним чином не змінює предмету застави, а тому відчуження останнього без згоди заставодержателя та без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи та надає право заставодержателю звертати стягнення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.
Представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Кут М.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що  4 грудня 2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі керуючого філією -Білгород-Дністровське відділення № 6707 ВАТ «Ощадбанк» Троян Н.В. та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 170, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 130000 грн. на 36 місяців з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 4 грудня 2010 року. Також позичальник зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування у розмірі 20% відсотків річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.
Згідно з п.1.6 кредитного договору, погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 3611 грн. 11 коп. до 4 числа кожного місяця після видачі кредиту шляхом внесення до каси банку або безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк». Останнє погашення здійснюється позичальником не пізніше 4 грудня 2010 року.
5 грудня 2007 року банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором і видав готівку позичальнику через касу банку шляхом оформлення відповідної заяви на видачу готівки № К27/13.
У якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 170 від 4 грудня 2007 року банк уклав договір поруки № 238 з ОСОБА_4 
4 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника керуючого філії Білгород-Дністровське відділення № 6707 ВАТ «Ощадбанк» - начальника фінансово-економічного відділу Лисенка В.С. та ОСОБА_4 був укладений договір застави, який  посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Ходулєєвою С.М.
Вказаний договір застави був укладений з метою належного виконання зобов`язань позичальника, що випливають із кредитного договору № 170 від 4 грудня 2007 року, а предметом застави визначено автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», кузов № НОМЕР_1 .
У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 жовтня 2011 року по справі № 2-482/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10015/0339 філії - Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 170 від 4 грудня 2007 року у розмірі 102972 грн.54 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави державне мито у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи Білгород-Дністровським міськрайонним судом у розмірі 120 грн.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2012 року заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 жовтня 2011 року змінено в частині стягнення судових витрат, а саме стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 606 грн.67 коп. з кожного.
Під час розгляду даної справи встановлено, серед іншого, що згідно Додаткової угоди № 1 від  1 листопада 2008 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 170 від 4 грудня 2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України», в особі заступника ТВБВ № 10015/0339 філії «Одеське обласне управління» ОСОБА_6 та ОСОБА_2 встановлено з 1 листопада 2008 року проценти за користування кредитом в розмірі 24% річних. Всі інші пункти залишені без змін.
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2017 року по справі № 495/2662/17 визнано будь-які зобов`язання ОСОБА_5 перед ПАТ "Державнийщадний банк України» згідно договору поруки № 239 від 4 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ «Державний ощадний банк України», припиненими.
Крім того, установлено, що  автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», кузов №  НОМЕР_1 8 грудня 2010 року був перереєстрований на ім`я ОСОБА_3 та останньому видано свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 .
Згідно інформації, наданої РСЦ МВС в Тернопільській області, 15 лютого 2014 року  автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», кузов № НОМЕР_1 перебуває у власності ОСОБА_1 .
Також установлено, що  на підставі договору застави  в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 21 лютого 2008 року  зареєстровано приватне обтяження автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», кузов № НОМЕР_1 з терміном дії до 21 лютого 2013 року
31 грудня 2013 року було зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вказану заставу з терміном дії до 31 грудня 2018 року.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а за умовами укладеного договору застави та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет застави в разі неповернення кредитних коштів. Зважаючи на те, що застава автомобіля, який належить ОСОБА_1 , діє на даний час, наявні підстави для звернення  стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , що визначена заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 6 жовтня 2011 року, у незмінній рішенням Апеляційного суду Одеської області  від 27 листопада 2012 року частині, у розмірі 102973 грн. та нарахованих на вказану суму за період з 17 травня 2010 року по 7 лютого 2019 року інфляційних втрат в сумі  184837 грн.17 коп.та 3% річних  в розмірі  26973 грн.28 коп.
Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам матеріального закону.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про заставу» та ст.572 ЦК України  застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Частиною четвертою статті 577 ЦК України  передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Згідно із ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією із підстав, зазначених в законі,  майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої застави вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якого є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
За змістом ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту  набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет  обтяження, якщо  інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування».
За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст.25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень».
Встановивши, що зобов`язання за кредитним договором, виконання якого було забезпечено договором застави,  позичальником ОСОБА_2 не виконані, відомості про обтяження рухомого майна, що є предметом договору застави,  наявні   з 21 лютого 2008 року, в тому числі і на момент набуття ОСОБА_1 права власності на автомобіль марки Мерседес-Бенц, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для звернення стягнення на предмет застави.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки  реєстрація обтяження рухомого майна за договором застави від 4 грудня 2007 року  в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутня, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
В матеріалах справи містяться Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 21 лютого 2008 року  № 17108770, з якого вбачається, що на підставі договору застави зареєстровано приватне обтяження  автомобіля марки ««MERCEDES-BENZ», кузов № НОМЕР_1 з терміном дії до 21 лютого 2013 року (а.с.18).
31 грудня 2013 року було продовжено термін дії обтяження та зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вказану заставу з терміном дії до 31 грудня 2018 року ( а.с.25).
Інформація  щодо обтяжувача, боржника, назва документа та його номер реєстрації в реєстрі, відомості про обтяження,  розмір зобов`язання та строк виконання зобов`язання, опис предмета обтяження повністю збігається з інформацією, що міститься в договорі застави від 4 грудня 2007 року.  
Сама по собі помилка у даті укладення договору застави, що була допущена при внесенні інформації до Державного реєстру,  не дає підстав вважати, що  в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутні відомості про обтяження цього рухомого майна.
За таких обставин відсутні підстави вважати ОСОБА_1 добросовісним набувачем рухомого майна, яке є предметом застави, та  відсутності у позивача права вимагати звернення стягнення на це майно..
Крім того, помилка в даті укладення договору застави жодним чином не  змінює предмета застави, а тому відчуження  автомобіля без згоди заставодержателя та без припинення  обтяжень, не припиняє заставу. Отже, застава  діє і надає право заставодержателю звертати стягнення.
Правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові  від 7 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18, у постанові  від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц,  у постанові  від 6 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц, на які посилається апелянт в обґрунтування своєї позиції, не можуть бути враховані при розгляді даної справи, оскільки  встановлені обставини у цих  справах та у даній справі не є тотожними. У справах, в яких викладена правова позиція Верховного Суду, встановлено, що на час відчуження автомобіля боржником у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна  були відсутні відомості про обтяження.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
При вирішенні  цієї справи судом правильно визначено характер спірних правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, вірно враховані  висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та Верховного Суду, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність..
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375,  381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 9 червня 2020 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 17 грудня  2020 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                                   А.М. Стрижеус