Номер провадження: 22-ц/813/2318/20 
Номер справи місцевого суду: 501/2694/18
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2020 року                                                                         м. Одеса
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справи Одеського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді: Князюка О.В.
Суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»», третя особа незалежна профспілка працівників МТП «Чорноморськ»» про визнання незаконним та скасування наказу №440 від 31.08.2018 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до ДП «МТП «Чорноморськ»», за участю третьої особи Незалежна профспілка працівників МТП про визнання незаконним та скасування наказу в.о. директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»» від 31 серпня 2018 року № 440 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до позовних вимог просив суд:
- визнати наказ виконуючого обов`язки директора порту від 31.08.2018р. №440 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 по п.7 ст.40 КЗпП України незаконним та скасувати;
- поновити ОСОБА_1 в ДП «МТП «Чорноморськ» на посаду докера - механізатора 3-го класу 5-го терміналу;
- стягнути з ДП «МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 31.08.2018р. по день ухвалення рішення;
- рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 31.08.2018 року на підставі наказу в.о. директора підприємства № 440 він був звільнений з порту за п.7 ст. 40 КЗпП України. Зазначений наказ позивач вважає незаконним, оскільки за обґрунтованим рішенням профспілкового органу від 22.08.2018 року №12 відповідачу відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа незалежна профспілка працівників МТП «Чорноморськ» про визнання незаконним та скасування наказу №440 від 31.08.2018 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки директора порту № 440 від 31 серпня 2018 року про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на посаду докера-механізатора 3-го класу 5-го терміналу.
Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 серпня 2018 року по 27 травня 2019 року в розмірі 75 300,85 гривень.
Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.
Відповідно до ст 430 ЦПК України рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Вимоги та доводи апеляційної скарги

13 червня 2019 року відповідачем ДП «МТП «Чорноморськ» була подана апеляційна скарга на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2019, у якій ставиться питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
З зазначеним рішенням апелянт не погоджується вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим із значним порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так, апелянт ДП «МТП «Чорноморськ» вказує, що єдиним обґрунтуванням незаконності наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 31.08.2018 року № 440 «Про звільнення докера-механізатора бригади № 505 5-го терміналу ОСОБА_1 », яке викладене у позовній заяві та в рішенні суду першої інстанції є нібито грубе порушення Портом порядку вивільнення працівника за ініціативою роботодавця, що виявилось у звільненні Позивача всупереч відмови профспілки у наданні згоди на його звільнення.
Не погоджуючись з вище зазначеним твердженням суду апелянт вказує, що на час оскаржуваного наказу про припинення трудового договору Незалежною профспілкою працівників Іллічівського морського торгівельного порту (назва згідно бланку протоколу) відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача згідно виписки з протоколу № 12 від 22.08.2018 року. Проте апелянт зазначає, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дані про реєстрацію Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торгівельного порту як юридичної особи - відсутні, а в ДП «МТР «Чорноморськ» легалізувалась і діє Незалежна профспілка працівників морського торговельного порту «Чорноморськ», членом якої і являється позивач.
Апелянт зазначає також, що станом на 30.08.2018 року до керівництва Порту не надійшла відповідь Незалежної профспілки працівників морського торговельного порту Чорноморськ» щодо розгляду подання про звільнення ОСОБА_1 за п. 7 ст. 40 КЗпП України та за таких умов вважається, що Профспілка надала згоду на звільнення ОСОБА_1 , з огляду на що оскаржуваний наказ є повністю законним та відповідає всім встановленим вимогам чинного законодавства.
Крім того, апелянт окремо наголошує на тому, що Протокол № 5 від 13.02.2019 року Президії Незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ» по-перше, не відповідає вимогам до його оформлення, а по-друге, за своїм змістом є повністю необґрунтованим саме у контексті розгляду подання на звільнення позивача у зв`язку із знаходженням на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, а не обставин за яких позивач досяг такого стану.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справ

02 серпня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ДП МТП «Чорноморськ», в якому зазначено, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарг, та вказує наступне:
-07.08.2018 року голові НПРП ОСОБА_2 , в.о. директора порту С.А. Сечкіним було направлено подання без дати, в якому ставилося питання до профспілкового комітету щодо надання згоди на звільнення позивача за п. 7 ст. 40 КЗпП України.
-22.08.2018 року Незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торгівельного порту направила виписку із протоколу засідання Президії Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торгівельного порту № 12 від 22.08.2018 року, з якої вбачалась відмова відповідачу у звільненні позивача. Відповідач отримав зазначену виписку 22.08.2018 року. (а.с. 11-13).
-31.08.2018 року на підставі наказу в.о. обов`язків директора підприємства № 440 ОСОБА_1 був звільнений з порту на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, в тому числі з мотивів того, що витяг з протоколу засідання президії Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського порту № 12 не був прийнятим до уваги у зв`язку з тим, що позивач не є членом цієї профспілки, а є членом Незалежної профспілки працівників морського торговельного порту «Чорноморськ», відповіді від якої на адресу відповідача не надходило, що вважається наданням згоди на звільнення (а.с. 6).
ОСОБА_1 зазначає, що як вбачається з матеріалів справи (а.с. 37,40,48-49) та встановлено ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2018 року (а.с. 76-77), відповідач звернувся до НПРП (Незалежної профспілки працівників порту) з поданням на звільнення позивача. Рішення про відмову у наданні звільнення на подання відповідача прийнято Президією Незалежної профспілки працівників Іллічівського міського порту.
Таким чином позивач вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося без попередньої згоди Незалежної профспілки працівників морського торгового порту «Чорноморськ» членом якої є позивач.
Крім того, позивач зазначає, що суб`єктивні доводи апелянта стосовно порушення процедури розгляду Президією профспілки подання на звільнення є необґрунтованими та суперечать Закону України «Про професійні спілки, їх права і гарантії діяльності».
Позивач вважає, що усі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду наведених у рішенні та є незгодою відповідача з даними висновками, яка направлена на їх переоцінку.
З урахуванням викладеного у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.05.2019 року залишити без змін.

Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції

13 червня 2019 року відповідачем ДП «МТП «Чорноморськ»» була подана апеляційна скарга на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2019 року (а.с.130-140).
01 липня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду під головування судді Журавльова О.Г. за апеляційною скаргою державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»», третя особа незалежна профспілка працівників МТП «Чорноморськ»» про визнання незаконним та скасування наказу №440 від 31.08.2018 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відкрито апеляційне провадження (а.с.144)
26 липня 2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду у складі головуючого: Журавльова О.Г., суддів: Кравця Ю.І. та Комлевої О.М. зазначена цивільна справа була призначена до розгляду (а.с. 146-147).
Розпорядженням № 5200 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.11.2019 року у відповідності до п. 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів під головуванням судді Князюка О.В.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року суддею Князюком О.В. справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції; і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 07.08.2018 року в.о. директора порту Сєчкіним С.А. було направлено подання на звільнення ОСОБА_1 , без зазначення дати, голові НПРБ  ОСОБА_2 , в якому викладено зміст порушення трудової дисципліни передбаченого п/п «ж» Розділу ІІІ «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників МТП «Чорноморськ». Враховуючи викладене в поданні сформульовано прохання профспілковому комітету розглянути дане питання на засіданні та надати згоду на звільнення докера-механізатора бригади № 505 5-го терміналу ОСОБА_1 на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України за перебування на території порту в нетверезому стані (а.с. 10).
22.08.2017 року Голова НПП Іллічівського торгівельного порту ОСОБА_2 направив виписку №12 із Протоколу засідання Президії Незалежної профспілки працівників Ілічівського морського торгівельного порту від 22.08.2018 року, якою було відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади докера-механізатора 3-го рівня, 5-го терміналу, бригади №505 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 11-13).
31.08.2018 року на підставі наказу в.о. директора підприємства № 440, позивач був звільнений з посади докера-механізатора бригади 3-го рівня 5-го терміналу №505 ДП «МТП «Чорноморськ» за п. 7 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з появою на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння (а.с 6-7).
У вище вказаному наказі, звільнення позивача обґрунтовується тим, що позивач 31 липня 2018 року о 21:30 год по дорозі з 25 складу на т/х «Каунас Си Вейс» розпив алкогольний напій. У зв`язку з чим був затриманий співробітниками поліції за вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 179 КУпАП, на підставі чого був складений протокол про адміністративне правопорушення від 01.08.2018 року серія ГП № 194445 (а.с. 37)
Відповідно до наказу про звільнення ОСОБА_1 № 440 від 31.08.2018 року ДП «МТП «Чорноморськ» в особі в.о. директора порту Сєчкіна С.А. 23.08.2018 року на 5-й термінал Порту надійшов витяг з протоколу № 12 засідання Президії Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту яким відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , який не було прийнято до уваги, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є членом Незалежної профспілки працівників морського торговельного порту «Чорноморськ».
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, дата ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення. Ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, у рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає повністю.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Відповідно до ч.9 ст.43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.37,40,48-49) та встановлено ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2018 р. (а.с.76-77), відповідач звернувся до неналежної профспілки з поданнями, а саме до НПРП (Незалежної профспілки працівників порту).
Рішення про відмову у наданні звільнення на подання відповідача прийнято президією Незалежної профспілки працівників Іллічівського міського порту.
Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року, «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами та доповненнями, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.
Іллічівський міський суд Одеської області ухвалою від 18 грудня 2018 року звернувся до Незалежної профспілки працівників морського торгового порту «Чорноморськ» та запитав згоду на звільнення позивача (а.с.76-77).
18.02.2019р. на виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2018р. від Незалежної профспілки працівників морського торговельного порту «Чорноморськ» надійшов Протокол за № 5 засідання Президії Незалежної профспілки працівників морського торговельного порту «Чорноморськ», яким відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача.
Таке рішення Незалежна профспілка працівників морського торгового порту «Чорноморськ» надала на виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.02.2019 у даній справі, з посиланням на норми матеріального права обґрунтувуючи в тому числі тим, що є порушення збоку керівництва ДП «МТП «Чорноморськ»» і співробітників поліції встановленого порядку проведення огляду на наявність алкогольного сп`яніння, відсутність належних доказів наявності стану сп`яніння позивача, що не дають змоги встановлення об`єктивної сторони як елементу складу адміністративного правопорушення в діях позивача (а.с.84-86).
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтування відмови Президії Незалежної профспілки працівників морського торгового порту «Чорноморськ» на звільнення позивача, містить не тільки правове обґрунтування незаконності його звільнення, але і достатньо чітку аргументацію даної відмови.
Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 зі змінами, відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.
Окрім того, слід зазначити, що відповідачем не заперечується той факт, що незважаючи на складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.179 КУпАП від 01.08.2018 р. серії ГП за № 194445, який став підставою для видання спірного наказу про звільнення, позивача не притягнуто до адміністративної відповідальності в установленому порядку, що в контексті ст.62 Конституції України вказує на недоведеність в діях позивача протиправних дій та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.179 КУпАП.
Що стосується доводів відповідача (а.с.104-109) стосовно того, що Протокол №5 засідання Президії незалежної профспілки працівників МТП «Чорноморськ» не відповідає формі та загальним вимогам, які висуваються до такого типу документу ДТСУ 4163-2003 Національний стандарт України тощо, то суд відноситься до них критично з наступних підстав.
Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки, їх об`єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні.
Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з`їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству.
Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об`єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань.
Таким чином, виходячи з даної норми Закону, профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з`їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству втому числі, самостійно вирішують та встановлюють порядок діловодства та вимоги до оформлення своїх внутрішніх документів якими оформлюються рішення виборних органів. А тому, втручання в їх статутну діяльність та надання будь-якої оцінки втому числі щодо порядку оформлення того чи іншого рішення виборного органу профспілки заборонено Законом.
Відповідно до ст, 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.
Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з`ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поруч з іншими обставинами при обранні виду стягнення.
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п 22 «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст. 40, а. 1 ч.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 зі змінами, відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.
Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Згідно з частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.
Таким чином, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника.
Саме таку правову позицію, висловив Верховний Суд України в Постанові від 01 липня 2015 року по цивільній справі №6-119цс15.
За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.
В аспекті положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.
Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженням науково, переконливими доказами, доведеним фактами».
Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до наказу від 31 серпня 2018 року з порушенням статей 43, 49-2 КЗпП України, що згідно зі статтею 235 КЗпП України є підставою для його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про стягнення премії та надбавок апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про залишення без задоволення зазначених вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати.
Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ч. 3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92р. зі змінами, У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Згідно з п. 5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за № 100 від 08.1995р. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно до пп. б) п. 4 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» за № 100 від 08.1995р. до розрахунку не входять одноразові виплати які носять компенсаційний характер та які нараховуються з метою відшкодування працівникам матеріальних витрат пов`язаних з виконанням трудових чи інших передбачених законом обов`язків, та характер допомоги (за невикористану відпустку, вихідна допомога, матеріальна допомога тощо) ст. ст. 44, 83, 120, 121,125 КЗпП України.
Премії, винагороди та інші заохочувальні виплати які пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій відповідно до п.3 даної Постанови включаються до розрахунку.
Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі – Постанова Пленуму ВСУ № 13), при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умовами та розмір цих виплат.
Статтею 9-1 КЗпП України визначено, що підприємства, установи, організації в межах свої повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги працівників.
Тобто, всі виплати втому числі одноразові які пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (високі досягнення в праці; високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою та інші, виробничі премії; одноразова винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо), включаються до розрахунку.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Резолютивна частина

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»» - залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                        О.В. Князюк

Судді:                                                                                С.О. Погорєлова

                                                                                       А.П. Заїкін