ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
09 грудня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/971/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Філінюка І.Г.
суддів: Бєляновського В.В., Богатиря К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля»
на рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2020 
у справі № 916/971/20
за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» 
про стягнення 168 902,28 грн.

суддя суду першої інстанції – Д`яченко Т.Г.
Час і місце ухвалення: 10:55 год., м. Одеса
Дата складання повного тексту 10.09.2020

ВСТАНОВИВ:
Позивач – Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» про стягнення 168902,28 грн.
Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору про допуск до об`єктів портової інфраструктури Іллічівського морського порту №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018 та направлено на стягнення заборгованості у розмірі 168902,28 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.09.2020 позовну заяву Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) – задоволено повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) основний борг у розмірі 161736,99 грн., пеню у розмірі 6319,03грн., 3% річних у розмірі 846,26 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2533,53 грн. 
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано наступним. 
Судом встановлено факт неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору про допуск до об`єктів портової інфраструктури Іллічівського морського порту №54-Пі-ІЛФ-18 від 20 липня 2018р. щодо оплати вартості отриманих послуг,  що підтверджується  наявними в матеріалах  справи доказами, не спростовано з боку відповідача, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 161736,99 грн. основного боргу за отриманий товар - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.          Судом, перевірено розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 6319,03 грн. та 3% річних, зазначено, що розрахунки є вірним, а вимоги про їх стягнення правомірними. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» звернулось до Південно – західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2020 у справі №  916/971/20 скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
1. Скаржник зазначає, що позивач підтверджує суми заборгованості лише виставленими рахунками, водночас, за своїм змістом, зазначена оплата встановлюється відповідно до фактичної кількості автотранспорту Відповідача, що заїздила на територію МТП Чорноморськ, з урахуванням тривалості перебування на території порту. Натомість, така інформація Позивачем не додана до позовної заяви.
Крім того, скаржник зазначає, що Адміністративна колегія Одеського обласного територіального відділення АМКУ прийняла рішення від 21.05.2019 у справі № 29-01/2017 відносно Одеської філії ДП «АМПУ » за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції на ринку надання комплексу послуг з організації вантажопереробки вантажів.
З огляду на таку інформацію усі нарахування, проведенні Позивачем, підлягали ретельній перевірці на відповідність фактичному обсягу використання інфраструктури порту з боку Відповідача, а висновки суду є передчасними.
2. Скаржник зазначає, що позивачем було додано до позовної заяви документи, оригінали яких відсутні у Позивача, а саме: Копія акту наданих послуг № 3/16805 від 30.11.2019; Копія акту наданих послуг № 3//1797 від 31.01.2020.
3. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів отримання рахунків. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
29.10.2020 до Південно – західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого, просить суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області без змін. 
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2020 у справі №  916/971/20.
Відкрито апеляційне провадження у справі №  916/971/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» на рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2020.
Визначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» на рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2020 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Згідно з частино тринадцятою статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Однак, станом на час ухвалення постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною першою статті 273 ГПК України. 
Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.
Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції. 
20.07.2018 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» (користувач) було укладено Договір №54-Пі-ІЛФ-18 (надалі – Договір), предметом якого є надання користувачу послуг з користування об`єктами портової інфраструктури (надалі – послуги) загального користування, які закріплені за Адміністрацією та знаходяться на її балансі, з метою можливості забезпечення максимального ефективного виробничого процесу, та які зазначені в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до п. 1.2. Договору, користувач сплачує плату Адміністрації за надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. 
Відповідно до п. 1.1. Додатку №1 до Договору №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018, адміністрація надає користувачу послуги з організації розміщення та руху автотранспорту автошляхами загального портового призначення в рамках «Схеми організації руху вантажного автотранспорту по території Іллічівського морського порту» та оформлення перепускних документів на територію Іллічівського морського порту.
Згідно до п. 1.2. Додатку №1 до Договору №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018, користувач зобов`язується завезти (вивезти) безпечні і не потребуючі особливих режимів зберігання вантажі, у тому числі вантажі в контейнерах стандартів ISO на територію (з території) суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території Іллічівського порту та оплатити надані адміністрацією послуги.
Умовами п. 3.1 Додатку №1 до Договору №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018, визначено що користувач сплачує послуги адміністрації за вільними тарифами адміністрації та відповідно до п. 3.5. Додатку №1 до Договору №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018, вартість послуг адміністрації за даним Договором сплачується користувачем протягом 10 банківських днів з моменту складання адміністрацією акту наданих послуг.
Відповідно до п. 3.1 Додатку № 1 до договору, Користувач сплачує послуги Адміністрації за вільними тарифами Адміністрації, а саме: користування автошляхами - 248,38 грн. за одиницю вантажного автотранспорту протягом 24 годин нормативного часу перебування в порту. Користування автошляхами - 348,38грн. за одиницю вантажного автотранспорту контрагентів, що слідує до порту для виконання технологічних операцій по забезпеченню обробки суден по «прямому варіанту» зі складських майданчиків, що знаходяться за периметром порту. У разі затримки вантажного автотранспорту з вантажами в порту понад 24 години нормативного часу перебування вантажного автотранспорту, за кожну наступну добу, починаючи з 25 години, стягується плата у розмірі 248,38грн. за автомашину. При розрахунках неповна доба вважається за повну.
На виконання умов укладеного договору для оплати вартості наданих в листопаді – грудня 2019 року та січні 2020 року послуг з користування автошляхами вантажним автотранспортом, позивачем було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» рахунки: №Є/16 805 від 30 листопада 2019р. на суму 78600,53 грн., №Є/18 644 від 31 грудня 2019 року на суму 41690,14 грн. та №Є/1 797 від 31 січня 202р. на суму 41446,32 грн.
Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що вищевказані рахунки разом із відповідними актами надання послуг було скеровано відповідачу для оплати/підписання.
За матеріалами справи вбачається, що рахунок №Э/16 805 від 30 листопада 2019 на суму 78600,53 грн. було отримано відповідачем 16.12.2019 (а.с. 25), рахунок №Э/18 644 від 31 грудня 2019 року на суму 41690,14 грн. – 25.01.20202 (а.с. 30) та рахунок №Э/1 797 від 31 січня 2020 на суму 41446,32 грн. – 22.02.2020. (а.с. 35).
Відповідно до п. 2.6. Договору, користувач повинен підписати отриманий від адміністрації акт наданих послуг протягом 5 робочих днів з дати оформлення такого акту. Якщо у цей строк користувач не повернув підписаний акт наданих послуг або не надав свої зауваження, цей акт наданих послуг вважається сторонами погодженим (підписаним).
Позивачем було зазначено суду, що один екземпляр актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Є/16 805 від 30 листопада 2019р. та №№Є/1 797 від 31 січня 2020р. відповідачем не було повернуто позивачу, у зв`язку з чим, у відповідності до п. 2.6. Договору, вказані акти надання послуг вважаються підписаними відповідачем. 
Умовами п. 3.4.1. Договору визначено, що користувач зобов`язаний здійснювати оплату за користування об`єктами інфраструктури на умовах, у порядку та строки встановлені цим Договором. 
Приймаючи до уваги неналежне виконання з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018 за відповідачем рахується борг у розмірі 161736,99 грн., який станом на момент розгляду справи є неоплаченим. 
Відповідно до п. 5.3. Договору, відповідальність сторін за порушення зобов`язань по цьому Договору визначається умовами цього Договору та чинним законодавством. У випадку несвоєчасної сплати послуг, адміністрація має право вимагати від користувача сплатити на користь адміністрації пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення до повної сплати заборгованості, включаючи день сплати. 
Враховуючи наведене, позивачем було здійснено нарахування пені окремо по кожному рахунку, розмір пені становить 6319,03 грн. та здійснено нарахування 3% річних окремо по кожному рахунку, розмір 3% річних становить 846,26 грн.
Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору про допуск до об`єктів портової інфраструктури Іллічівського морського порту №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018 та направлено на стягнення заборгованості у розмірі 168902,28 грн., яка складається з основного боргу – 161736,99 грн., пені – 6319,03 грн. та 3% річних – 846,26 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)  відповідно до наступного. 
Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст.11 цього Кодексу.
За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до положень ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.
За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків згідно з частиною другою наведеної статті.
Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків. Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.01.2019 у справі № 923/241/18, від 21.05.2019 у справі № 925/550/18.
Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою Договів про допуск до об`єктів портової інфраструктури Іллічівського морського порту №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018 є договором про надання послуг.
Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором
Виходячи із приписів  статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Так, укладений між сторонами договір №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018 є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).
В силу частини першої  статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
За умовами частини першої статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Як зазначено вище, згідно пункту 2.6. Договору, користувач повинен підписати отриманий від адміністрації акт наданих послуг протягом 5 робочих днів з дати оформлення такого акту. Якщо у цей строк користувач не повернув підписаний акт наданих послуг або не надав свої зауваження, цей акт наданих послуг вважається сторонами погодженим (підписаним).
Позивачем на адресу відповідача були виставлені рахунки для оплати вартості наданих в листопаді – грудня 2019 року та січні 2020 року послуг з користування автошляхами вантажним автотранспортом, №Э/16 805 від 30 листопада 2019р. на суму 78600,53 грн., який було отримано 16.12.2019р., №Э/18 644 від 31 грудня 2019 року на суму 41690,14 грн. – отримано 25.01. 20202р. та №Э/1 797 від 31 січня 202р. на суму 41446,32 грн. – отримано 22.02.2020р.
Із врахуванням, що один екземпляр актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Э/16 805 від 30 листопада 2019р. та №№Э/1 797 від 31 січня 2020р. відповідачем не було повернуто позивачу, у відповідності до п. 2.6. Договору, вказані акти надання послуг вважаються підписаними відповідачем.
Як доказ направлення на адресу відповідача відповідних спірних рахунків, позивач надав рекомендовані поштові повідомлення, відповідно до яких відповідач отримав такі рахунки, про що свідчить відповідний підпис. (Том 1 а.с. 25, 35).
Крім того, відповідно до листа вих. № 8 від 04.03.2020 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» гарантувало погашення заборгованості згідно з рахунків №Э/16805 від 30.11.2019 на суму 78600,53 грн., №Э/16805 від 31.12.2019р. на суму 41691,14 грн. (а.с. 39).
Враховуючи наведені норми права, узгоджені сторонами умови договору № №54-Пі-ІЛФ-18 від 20.07.2018, а також відсутність у матеріалах справи доказів проведення відповідачем оплати рахунків, що зумовлює наявність у останнього заборгованості за вищезазначеним договором, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) 161736,99 грн. основної заборгованості.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 6319,03 грн. та 3% річних у розмірі 846,26 грн., судова колегія зазначає наступне.  
Відповідно до статті 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно статтею 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 5.3. Договору, відповідальність сторін за порушення зобов`язань по цьому Договору визначається умовами цього Договору та чинним законодавством. У випадку несвоєчасної сплати послуг, адміністрація має право вимагати від користувача сплатити на користь адміністрації пеню у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення до повної сплати заборгованості, включаючи день сплати. 
Позивачем було здійснено нарахування пені, розрахунок проведено на суму боргу 78600,53 грн. (№ рахунку Э/16805 від 30.11.2019р.) за період з 04.01.2020 по 01.04.2020, борг зі сплати пені становить 4408,93 грн., суму боргу 41690,14 грн. (№ рахунку Э/18644 від 31.12.2019) за період з 08.02.2020 по 01.04.2020, борг зі сплати пені становить 1307,66 грн. та суму боргу 41446,32 грн. (№ рахунку Э/1797 від 31.01.2020) за період з 07.03.2020 по 01.04.2020, борг зі сплати пені становить 602,44грн.
Колегія суддів перевірила правильність розрахунку пені та дійшла до висновку, що останній зроблено арифметично і методологічно вірно, отже господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 6319,03 грн. 
Відповідно до статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами статті 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розрахунок проведено на суму боргу 78600,53 грн. (№ рахунку Э/16805 від 30.11.2019) за період з 04.01.2020р. по 01.04.2020, борг зі сплати 3% річних становить 573,40 грн., суму боргу 41690,14 грн. (№ рахунку Э/18644 від 31.12.2019) за період з 08.02.2020 по 01.04.2020, борг зі сплати 3% річних становить 184,53 грн. та суму боргу 41446,32 грн. (№ рахунку Э/1797 від 31.01.2020) за період з 07.03.2020 по 01.04.2020, борг зі сплати 3% річних становить 88,33 грн.
Колегія суддів перевірила правильність розрахунку 3% річних, за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що розрахунок 3% річних зроблено арифметично і методологічно вірно, та господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення суми 3% річних в розмірі 846,26 грн. 
Відхилення аргументів апеляційної скарги. 
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що відповідач не отримував копії актів наданих послуг № 3/16805 від 30.11.2019 та № 3//1797 від 31.01.2020.
Позивачем на адресу відповідача були виставлені рахунки для оплати вартості наданих, зокрема за листопад 2019 - № Э/16 805 від 30 листопада 2019 року на суму 78600,53 грн. та за січень 2020 - №Э/1 797 від 31 січня 202р. на суму 41446,32 грн.
Як доказ направлення на адресу відповідача відповідних спірних рахунків, позивач надав рекомендовані поштові повідомлення, відповідно до яких відповідач отримав такі рахунки, про що свідчить відповідний підпис. (Том 1 а.с. 25, 35).
Крім того, на конвертах було зазначено, номера рахунків, які були скеровані відповідачу, які зазначені на поштовому повідомленні над печаткою ЧФ ДП «АМПУ» 
Отже, вказані доводи скаржника не приймаються судом до уваги, оскільки, умовами укладеного сторонами Договору не передбачено безоплатне виконання робіт (надання послуг). 
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем дійсно доведено доказами щодо наявності підстав для задоволення позову. Окрім того, дані вимоги позивача відповідають фактичним обставинам справи, умовам укладеного сторонами Договору та вимогам законодавства.
Аргументи скаржника, що Адміністративна колегія Одеського обласного територіального відділення АМКУ прийняла рішення від 21.05.2019 у справі № 29-01/2017 відносно Одеської філії ДП «АМПУ » за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції на ринку надання комплексу послуг з організації вантажопереробки вантажів, оскільки ому, колегія суддів вважає, що сторони спірних відносин повинні керуватися загальними принципами господарської діяльності, заснованої на основі вільного волевиявлення.
Відповідно до частини шостої статті 180 Господарського кодексу України, у разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни.
На дату прийняття рішення у даній справі матеріали справи не містять документальних доказів порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції та застосування до позивача штрафних санкцій.
Висновки апеляційного господарського суду:
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено. 
За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –
ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського суду Одеської області від 07.09.2020 у справі №  916/971/20 – залишити без змін.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля» – залишити без задоволення.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Автошайрподілля».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      І.Г. Філінюк 

Суддя                                                                                          В.В. Бєляновський

Суддя                                                                                          К.В. Богатир